справа № 757/41228/25-ц
головуючий у суді І інстанції Литвинова І. В.
провадження № 22-ц/824/2879/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

11 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Трушківської Лесі Вікторівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2025 року

за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Тоцької Алли Олександрівнипро забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, -
в с т а н о в и в :
У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з указаним позовом, у якому просить суд:
визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що укладений на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у іпотечному договорі, від 03 липня 2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. зареєстрований в реєстрі за №?1396.
визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що укладений на підставі застереження про задоволення вимог потекодержателя, що міститься у іпотечному договорі, від 03 липня 2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі за №?1395.

Одночасно із позовною заявою, представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить суд:
заборонити ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та їх представникам користуватись квартирою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 144655780382 та квартирою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 144716080382; 
накласти арешт на нерухоме майно, шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії (державна реєстрація права власності, державна реєстрація припинення права власності, державна реєстрація поділу, виділу, та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі і іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) стосовно об`єктів нерухомого майна належних їй на праві приватної власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 144655780382, квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 144716080382.
Заяву обґрунтовано тим, що ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року у межах цивільної справи № 757/8395/25-ц накладено арешт на нерухоме майно, належне на праві приватної власності ОСОБА_2 шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які дії (державна реєстрація права власності, державна реєстрація припинення права власності, державна реєстрація поділу, виділу, та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) стосовно об`єктів нерухомого майна належних їй на праві приватної власності, а саме: квартиру номер АДРЕСА_3 .
Сторонами справи є ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (відповідач), а предметом спору: визнання іпотеки такою, що припинена, зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.
Проте, 03 липня 2025 року ОСОБА_3 продав квартири своєму батьку ОСОБА_1 .
За таких обставин, заявник звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може призвести до незаконного позбавлення майна, яке належить їй на праві приватної власності.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2025 року задоволено заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Тоцької А.О. про забезпечення позову
Заборонено ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та їх представникам користуватись квартирою АДРЕСА_1 ,, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 144655780382 та квартирою АДРЕСА_2 ,, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 144716080382.
Накладено арешт на нерухоме майно, шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії (державна реєстрація права власності, державна реєстрація припинення права власності, державна реєстрація поділу, виділу, та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі і іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) стосовно об`єктів нерухомого майна належних їй на праві приватної власності, а саме: квартиру номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 144655780382, квартиру номер АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 144716080382.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_4 - адвокат Трушківська Л.В.подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що накладаючи арешт на спірні квартири №1 та №2 , місцевий суд виходив з того, що між сторонами виник спір і невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, у разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Також, в оскаржуваній ухвалі вказує, що суд вживає заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.
Разом з тим, суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, не дослідив та не врахував обставину, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою та заявою про забезпечення позову щодо накладення арешту та заборони користуватись квартирами №1 та №2 їх власником є ОСОБА_1 , який залучений до участі у справі в якості третьої особи, на майно якої не може бути накладено арешт, так як третя особа не є стороною у справі (стаття 48 ЦПК України).
Такими діями суд першої інстанції, неправильно застосувавши статті 149 та 150 ЦПК України, фактично вирішив питання про права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 , який є власником арештованих квартир №1 та №2 та не є стороною у цій справи, що є недопустимим.
Висновок щодо застосування норм права до схожих правовідносин викладений у постанові Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі № 752/22157/20. 
З прохальної частини заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник просить застосувати кілька заходів забезпечення позову: заборона користуватись нерухомим майном та накласти арешт на нерухоме майно шляхом заборони будь-яким реєстраторам вчиняти реєстраційні дії.
У порушення п. 4 частини 1 статті 151 та частину 5 статті 151 ЦПК України представник заявника у заяві не наводить обґрунтування доцільності вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони користуватись квартирами №1 та №2 відповідачу, третій особі та їх представниками. У заяві відсутні доводи співмірності такого обмеження із заявленими позивачем вимогами. Відповідні мотивування не наводить і суд в оскаржуваній ухвалі, а пише виключно про спроможність арешту убезпечити від недобросовісних дій з боку відповідача.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 . Квартири №1 та №2 не є місцем проживання заявника. Отже, користування власником та його представниками квартирами на час розгляду справи судом не порушує права заявника, зокрема житлові.
Отже, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження користування чи розпорядження таким майном, не є необхідним. Або ж заявник має обґрунтувати підставу застосування та необхідність у додатковому заході забезпечення позову, у цій справі забороні третій особі та його представникам користуватись власного нерухомістю.
Представником заявника не надано доказів, що власник квартир №1 та №2 намагається продати або здійснити відчуження їх третім особам, або власником вживаються підготовчі дії для продажу квартир.
Надана представником заявника копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 12025100060001439 від 08 серпня 2025 року, досудове розслідування у якому здійснюється Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києва не є належним доказом тверджень позивача, що саме третя особа вжила заходів щодо відмови від електроенергії у квартирах № 1 та №2 та не доводить зв`язок третьої особи з подією потрапляння невстановлених осіб до квартир № 1 та №2 , яка також нічим не підтверджена.
Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Ткаченко І.В. у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 та просила їх задовольнити.
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Трушківської О.В. надійшла заява про розгляд справи без участі апелянта/третьої сторони та його представника, у якій вона підтримала апеляційну скаргу.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України Стаття 150. Види забезпечення позову позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
У справі, що переглядається, предметом спору є визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир № 1 та № 2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що 03 липня 2025 року ОСОБА_3 продав спірні квартири своєму батьку ОСОБА_1 , який може мати намір здійснити відчуження спірного майна на користь третіх осіб.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що представником заявника не надано доказів, що власник спірних квартир намагається продати або здійснити відчуження їх третім особам, оскільки стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову, однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації та інше).
Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.
Крім того апеляційний суд враховує, що у цій справі, яка зокрема стосується оспорення договорів купівлі-продажу, накладення арешту на майно, яке є предметом спору, має на меті, зокрема запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.
Врахувавши, що безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або відчуження спірного майна іншій особі, яка не бере участь у даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Однак, спосіб забезпечення позову, обраний заявником, а саме: шляхом заборони ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та їх представникам користуватись спірними квартирами та накладення арешту на нерухоме майно, шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, не відповідає статті 150 ЦПК України, якою визначено види забезпечення позову.
Указані обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, у зв`язку з чим він дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивачки про забезпечення позову у повному обсязі.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Таким чином, ухвала Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2025 року постановлена з порушенням частини 1 статті 150 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції застосовано два заходи забезпечення позову, які не передбачені цивільнім процесуальним законодавством, відтак указана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на спірне майно.
Апеляційний суд зауважує, що ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.
Вимоги до виконавчого документа передбачені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», а з формулювання змісту виконавчого документу має вбачатись його примусовість виконання.
Постанова про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, її оскарження не зупиняє її виконання.
Постанова суду може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну представника ОСОБА_1 - адвоката Трушківської Лесі Вікторівни задовольнити частково.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2025 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
Заяву представника позивача - адвоката Тоцької Алли Олександрівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В., ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу - задовольнити частково.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 144655780382, квартиру номер АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 144716080382.

В іншій частині заяви представника позивача - адвоката Тоцької Алли Олександрівни про забезпечення позову - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ).
Боржник: ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_8 ).
Боржник: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_9 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 23 березня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська