ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2168/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Філінюка І.Г.
суддів  Аленіна О.Ю., Таран С.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЧІ»
на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2025 
по справі №916/2168/25 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Хасіба» 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЧІ» 
про стягнення 237038,81 грн. 

суддя суду першої інстанції – Бездоля Д.О. 
місце винесення рішення: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29,
повний текст рішення складено та підписано: 17.09.2025 року 

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хасіба» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Речі», в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 237038,81 грн, з яких: основний борг в сумі 150000,00 грн; пеня в сумі 72144,98 грн; 3% річних в сумі 4131,76 грн; інфляційні втрати в сумі 10762,07 грн. 
В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки від 15.03.2023 № ВТМ 76-ком в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару. При цьому, як зазначив позивач, при визначені дати прострочення виконання зобов`язання відповідачем, ним були враховані умови укладеного між сторонами договору, які передбачають відтермінування оплати на час зупинення реєстрації податкових накладних контролюючим органом. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.09.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЧІ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хасіба» основний борг в сумі 150 000,00 грн., пеню в сумі 25468, 69 грн., 3% річних в сумі 2564, 65 грн., інфляційні втрати в сумі 7481, 49 грн., судовий збір в сумі 2226, 18 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 15652, 70 грн. 
В іншій частині позову відмовлено. 
07.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЧІ» на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2025 по справі №916/2168/25.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю “РЕЧІ” просить:
- провадження у справі № 916/2168/25 зупинити до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 924/698/23;
- скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2025 по справі № 916/2168/25 та направити справу на розгляд за встановленою законом підсудністю до Господарського суду м. Києва.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття рішення порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття протиправного рішення яке підлягає скасуванню з передачею справи за встановленою законом підсудністю в Господарський суд міста Києва.
Відповідачем подано до суду заперечення (на відповідь на відзив) в яких було заявлено про непідсудність справи Господарському суду Одеської області та про необхідність передачі справи за встановленою законом підсудністю до Господарського суду міста Києва (за місцезнаходженням відповідача).
Господарський суд попередньої інстанції визначив територіальну підсудність справи про стягнення 237 038,81 грн заборгованості за договором поставки за місцезнаходженням позивача, застосувавши при цьому положення частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України з огляду на те, що умовами укладеного сторонами договору місцем поставки товару визначений населений пункт, який знаходяться в Одеській області.
З огляду на безпідставність висновку суду першої інстанції про підсудність даного спору Господарському суду Одеської області, оскаржуване рішення є таким, що ухвалене з порушенням територіальної підсудності, про що було заявлено відповідачем під час розгляду справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з передачею справи за встановленою законом підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Таран С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2025.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/2168/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/2168/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕЧІ” на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2025 по справі №916/2168/25 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції. 
28.10.2025 матеріали справи №916/2168/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЧІ» на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2025 по справі №916/2168/25. 
Визначено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЧІ» на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2025 по справі №916/2168/25 у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. 
Встановлено іншім учасникам провадження у справі, а саме: позивачу у справі Товариству з обмеженою відповідальністю «Хасіба» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, відзив має надійти до Південно – західного апеляційного господарського суду не пізніше десятого дня з дня вручення про відкриття апеляційного провадження у справі, з урахуванням строків поштового перебігу. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2026 зупинено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЧІ» на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2025 у справі № 916/2168/25 до закінчення перегляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №924/698/23. Зобов`язано сторін повідомити Південно-західний апеляційний господарський суд про результати розгляду справи № 924/698/23.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 провадження у справі № 916/2168/25 поновлено.
Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції. 
15.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хасіба» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Речі» (замовник) був укладений договір поставки товарі № ВТМ 76-ком, з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей (а.с. 6-12, т.1). 
Сторони погодили, що терміни, які використовуються в цьому договорі, вживаються, зокрема, у такому значенні: поставка - поставка товару за кількістю, асортиментом, якістю до місця поставки відповідно умов даного договору (предмет договору); дата поставки - дата поставки, вказана у замовленні; фактична дата поставки - дата приймання товару і підписання видаткової накладної; місце поставки - адреса, вказана у замовленні; ціна товару - ціна за одиницю товару, вказана у специфікації в національній валюті України.
Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах визначених цим договором постачальник зобов`язується поставляти товар, що відповідає “Паспорту Товарів ВТМ”, який є невід`ємним додатком № 10 до цього договору, під торговим знаком у визначеній кількості, відповідної якості та за погодженою ціною для подальшого продажу замовником, а замовник зобов`язаний приймати та оплачувати поставлений товар.
Відповідно до п. 1.4. договору найменування товару, його асортимент, ціна, код товару за УКТЗЕД та інша необхідна інформація зазначається постачальником у «Специфікації», що є невід`ємним додатком до цього договору (додаток № 1).
Пунктом 1.7. договору передбачено, що право власності на товар переходить до Замовника з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання замовником. Дата підписання сторонами видаткової накладної є датою прийому-передачі товару замовнику.
Згідно з п. 2.2. договору поставка товару постачальником здійснюється окремими партіями відповідно до прийнятих постачальником замовлень замовника та узгодженого сторонами прогнозу закупівель. Сторони домовилися, що прогноз закупівель надається замовником письмово у довільній формі на квартал до 15 (п`ятнадцятого) числа останнього місяця попереднього кварталу та узгоджуються сторонами. Постачальник зобов`язується приймати від замовника замовлення на поставку товару та здійснювати його поставку за адресами, в кількості та на дату, вказані у замовленні, власними силами і засобами (в т.ч. транспортом) за та свій рахунок.
За змістом п. 2.3. договору день (дні) тижня, періодичність та час поставки товару погоджуються сторонами у графіку поставок, що є невід`ємним додатком до цього договору ( додаток № 2). 
Згідно з п. 2.10. договору у випадку виникнення обставин, що унеможливлюють виробництво та постачання товару постачальником, останній зобов`язаний негайно, не пізніше ніж протягом 1 (одного) робочого дня, у письмовій формі на електронну пошту (додаток № 3) повідомити замовника про виникнення таких обставин та орієнтовні строки відновлення виробництва та постачання товарів.
Відповідно до п. 3.1. договору приймання товару за кількістю і якістю провадиться замовником в місці поставки товару в момент його отримання від постачальника на підставі видаткової накладної та інших документів вказаних у п.3.3. цього договору.
Пунктом 3.2. договору визначено, що приймання товару здійснюється уповноваженим представником замовника та починається з надання уповноваженим представником постачальника пакету документів на товар, передбачених п.3.3. цього договору. При цьому, замовник перевіряє на відповідність замовленню по одному екземпляру (одиниці) кожного найменування товару, який йому передається по видатковій накладній.
Згідно з п. 3.3. договору при передачі товару постачальник повинен передати замовнику наступні документи: 1) видаткову накладну на товар, яка підписується уповноваженою особою постачальника і скріплюється печаткою постачальника (за наявності). Видаткова накладна повинна відповідати вимогам ч.2 ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та містити номер замовлення і код постачальника (ЄДРПОУ); 2) товарно-транспортну накладну; 3) документи, що посвідчують якість товару, передбачені п. 4.3. цього договору; 4) документи, що підтверджує повноваження представника постачальника та зазначені у п. 2.15 цього договору.
Відповідно до п. 6.5. договору оплата поставленого товару здійснюється протягом 35 (тридцяти п`яти) робочих днів з дати приймання товару відповідно до п. 2.10. цього договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.
За умовами п. 8.9. договору постачальник зобов`язаний реєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України відповідні податкові накладні.
Пунктом 10.9. договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) передбачено, що за порушення строків оплати більше ніж 5 (п`ять) банківських днів, замовник сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення, яка діяла на момент прострочення платежу.
Згідно з п. 10.18. договору постачальник зобов`язується своєчасно та у відповідності до вимог чинного законодавства України виписувати та реєструвати податкові накладні на вартість товару, поставлених за цим договором, у зв`язку з чим постачальник підтверджує, що він ознайомлений з вимогами чинного Податкового кодексу України, згідно якого реєстрація податкових накладних у Єдиному державному реєстрі податкових накладних (ЄДРПН) повинна бути здійснена у встановлений законодавством термін, а також з нормою чинного законодавства щодо виникнення у замовника права на податковий кредит лише: а) у разі наявності факту реєстрації постачальником податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних; б) якщо постачальником не порушено вимоги чинного законодавства щодо заповнення податкової накладної.
Відповідно до п. 10.19. договору при виконанні цього договору постачальник зобов`язується повною мірою виконувати вимоги законодавства України щодо складання та реєстрації податкових накладних в ЄДРПН. В разі порушення постачальником зобов`язань, передбачених попереднім абзацом, замовник вправі: а) зупинити розрахунки за цим договором до моменту усунення порушень (право на зупинення розрахунків обмежується сумою, яка дорівнює сумі ПДВ не зареєстрованих та/або неналежним чином зареєстрованих податкових накладних); б) застосувати до постачальника штрафну санкцію у розмірі ставки ПДВ від вартості господарських операцій, щодо яких податкові накладні були складені та/або зареєстровані постачальником з порушенням вимог чинного законодавства. При цьому, з моменту фактичного стягнення замовником з Постачальника вказаної штрафної санкції, право замовника на зупинення розрахунків, передбачених п.6.5. цього договору, припиняється.
Згідно з п. 11.1., 11.2. договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріпленням печатками сторін та діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків за даним договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.
Додатком № 1 до договору є специфікація (а.с. 13, т.1), в якій сторонами погоджена ціна за одиницю товару, який позивач зобов`язався поставляти відповідачу, а відповідач – прийняти цей товар та сплатити його вартість. Зі змісту специфікації вбачається, що сторонами погоджено включення до ціни товару суми податку на додану вартість у розмірі 20% від ціни товару, яка визначена за одиницю товару без ПДВ.
У додатку № 2 до договору затверджений графік поставок (а.с. 14, т.1), в якому сторони погодили здійснення поставок кожні 14 днів у понеділок о 09:00, за адресою поставки: Овідіопольська дорога, 14/1, м. Одеса.
Також, між сторонами були укладені інші додатки до договору (а.с. 14-зворотна сторінка – 25, т.1), якими затверджені форми документів, які складаються під час виконання договору, інформацію про уповноважених осіб сторін, технічні умови та правила поставки товару, характеристики товару та тари, паспорт товару тощо. 
Як вбачається з наявних у справі видаткових та товарно-транспортних накладних (а.с. 26-57, т.1), у період квітень 2023 року – грудень 2023 року позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято на підставі договору товар на загальну суму 3025154,80 грн з ПДВ. 
За результатом вищевказаних господарських операцій позивачем, як постачальником, були подані до податкового органу відповідні податкові накладні (а.с. 58-84, т.1). Так, з матеріалів справи та пояснень сторін судом встановлено, що по деяким поставкам контролюючим органом було зупинено реєстрацію податкових накладних, загальна сума податку за якими склала 374199,40 грн. 
З долучених сторонами до матеріалів справи квитанцій вбачається, що контролюючим органом були прийняті рішення про реєстрацію частини податкових накладних після зупинення, а загальна сума податку по цим накладним склала 214324,80 грн. Між цим, щодо податкових накладних, загальна сума податку по яким склала 159874,60 грн, рішення контролюючого органу було оскаржено позивачем до суду (а.с. 85-100, т.1) та за результатом розгляду адміністративної справи позов позивача було задоволено. Після набрання законної сили судовим рішенням у справі № 420/8984/24, 24.12.2024 податковим органом було проведено реєстрацію податкових накладних, загальна сума податку по яким склала 159874,60 грн, що підтверджується наявними у справі квитанціями, поданими як позивачем, так і відповідачем, при цьому дата проведення реєстрації накладних – 24.12.2024 відповідачем не заперечується. Тобто, по всім поставкам на загальну суму 3025154,80 грн з ПДВ реєстрація податкових накладних була проведена. 
Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 151-153, т.1), всього відповідачем було сплачено на користь позивача за договором грошові кошти у розмірі 2871202,48 грн. В цей же час, у позовній заяві позивач зазначив, що відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти у розмірі 2875154,80 грн (тобто на 3952,32 грн більше). Між цим, у поданому суду розрахунку 103-104, т.1) позивач зазначив, що сума поставки за накладною від 08.05.2023 № 162 склала 84445,68 грн, натомість за даними відповідної накладної, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 32, т.1), сума цієї поставки становить 88398,00 грн (тобто на 3952,32 грн більше). При цьому, за розрахунком позивача сума боргу відповідача за договором наразі становить 150000,00 грн, що також визнається обома сторонами у підписаному між ними акті звірки взаємних розрахунків від 04.04.2025 № ER-732 (а.с. 102, т.1). 
Так, в межах даного позову позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача борг за договором в розмірі 150000,00 грн, а також позивачем нараховані пеня в сумі 72144,98 грн, 3% річних в сумі 4131,76 грн та інфляційні втрати в сумі 10762,07 грн. З розрахунку спірних сум вбачається (а.с. 103-105, т.1), що ці нарахування позивачем здійснив як на суму залишку боргу на 150000,00 грн, так і на заборгованість відповідача, яка мала місце під час виконання договору сторонами, у зв`язку з простроченням відповідачем оплат по деяким поставкам. Розрахунок спірних сум по поставкам, які повністю оплачені відповідачем, відповідач здійснив з урахуванням дат проведених оплат, а на спірну суму основного боргу: пеня та 3% річних станом на 31.05.2025 включно; інфляційних втрат – по квітень 2025 року включно. 
Судом встановлено, що відповідач не заперечує обставину того, що у нього наявний обов`язок перед позивачем з погашення залишку несплаченої суми за поставлений товар у розмірі 150000,00 грн після проведення реєстрації податкових накладних, натомість, відповідач вважає, що позивач звернувся до суду з позовом передчасно, оскільки ним до подання позову не було пред`явлено відповідної вимоги позивачу, адже, за позицією відповідача, договором не встановлений строк для покупця для сплати частини ціни товару у розмірі податку на додану вартість після відновлення реєстрації накладних податковим органом. Також відповідач вважає, що позивач невірно визначив дату прострочення виконання зобов`язання відповідачем по поставкам, які мали місце у червні 2023 року, адже відповідні видаткові накладні були підписані сторонами, у тому числі, через сервіс “Вчасно” з використанням електронного цифрового підпису уповноважених представників 03.07.2023 (а.с. 131-148, т.1), а тому, за переконанням відповідача, граничний день оплати цього товару є 21.08.2023.
За даними контррозрахунку відповідача (а.с. 149-150, т.1), останнім визнається розмір основного зобов`язання перед позивачем в сумі 150000,00 грн та сума 3% річних в розмірі 10,60 грн за накладними № 288 та № 290. Проте відповідач заперечує проти того, що строк для виконання основного зобов`язання настав.
Джерела права та позиція Південно – західного апеляційного господарського суду. 
Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Вказане цілком кореспондується з положеннями статті 193 ГК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено можливість настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
За змістом п. 201.10. ст. 201 ПК України підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин. Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді. Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку. Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Так, між сторонами у справі на підставі договору поставки від 15.03.2023 № ВТМ 76-ком виникли договірні відносини, за якими позивач зобов`язався поставляти відповідачу товар, а відповідач, у свою чергу, приймати поставлений товар та сплатити його вартість у строки (терміни), визначені договором. 
Зі змісту договору вбачається, що сторони погодили строк для здійснення відповідачем оплати вартості отриманого товару – 35 робочих днів з дати його отримання. При цьому, сторонами на власний розсуд погоджено право відповідача зупинити розрахунки за договором в частині сплати суми, яка дорівнює сумі ПДВ не зареєстрованих та/або неналежним чином зареєстрованих податкових накладних, а також погоджено термін такого зупинення - до моменту усунення порушень. Отже, оскільки за загальними правилами ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, а договором іншого терміну виконання зобов`язання відповідача з оплати вартості товару в сумі, яка дорівнює сумі ПДВ не зареєстрованих та/або неналежним чином зареєстрованих податкових накладних, не визначено, суд дійшов висновку, що з моменту проведення реєстрації податкових накладних після зупинення у відповідача виник обов`язок сплатити на користь позивача відповідну суму коштів. 
У цій справі основний борг, який заявлений позивачем до стягнення з відповідача, дорівнює сумі ПДВ по накладним, реєстрація яких була зупинена та відновлена 24.12.2024, що сторонами не оспорюється. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами обставин того, що про реєстрацію податкових накладних його було повідомлено в іншу дату, з урахуванням положень ПК України та з огляду на те, що відповідач є покупцем за відповідними господарськими операціями. За цих обставин суд виснує, що відповідач був зобов`язаний сплатити залишок несплаченої ціни отриманого товару у розмірі, що дорівнює сумі ПДВ, 25.12.2024, а з 26.12.2024 за відповідачем рахується прострочення виконання відповідного зобов`язання. 
Як вірно зауважено місцевим господарським судом, що специфікацією до договору, яка є його невід`ємною частиною, визначено, що до складу ціни одиниці товару додається 20% ставки ПДВ, тобто, ці 20% є складовою ціни товару та мають сплачуватись покупцем. В цей же час, положення п. 10.9. договору не обмежують права позивача на здійснення нарахування пені на всю суму заборгованості, яка має місце у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання. За цих обставин, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача пеню на суму боргу, яка є частиною ціни поставленого товару та лише дорівнює сумі ПДВ. Також, оскільки бездіяльність відповідача у виді порушення строків (термінів) сплати вартості отриманого товару суперечить вищевказаним нормам права та договору, правомірним є нарахування позивачем як пені, так і 3% річних та інфляційних втрат.
Водночас, при здійснені перевірки розрахунку позивача, судом виявлено його часткову невірність, з огляду на таке. Так, зокрема, при визначені періоду нарахування за несвоєчасну сплату вартості товару, що дорівнює сумі ПДВ після реєстрації податкових накладним за операціями по видатковим накладним від 05.06.2023 № 211, від 05.06.2023 № 212, від 06.12.2023 № 538, а також за видатковими накладними від 06.12.2023 № 538, позивач, зменшуючи суму боргу з урахуванням проведених оплат, не змінював періоду розрахунку та щоразу на зменшену суму боргу помилково початок періоду визначав виходячи з початкової дати, в яку мало відбуватись погашення, що мало наслідком повторення здійснення нарахування сум 3% річних, пені та інфляційних втрат на одну суму боргу по відповідній поставці. Щодо нарахувань 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість, яка рахується по накладним, зареєстрованих податковим органом 24.12.2024, суд встановив, що позивач помилково визначив початок прострочення 25.12.2024, а не 26.12.2024 (ст. 253 ЦК України), при цьому, у розрахунку зазначених сум позивач помилково застосував декілька разів облікову ставку НБУ у розмірі 135%, замість встановленої - 13,5%, що призвело до завищення суми нарахованої пені. Також позивач нарахування інфляційних втрат по деяким сумам здійснював на суми, прострочення яких мало місце менше місяця.
З урахуванням вищевказаних недоліків судом першої інстанції здійснено власний розрахунок спірних сум, в межах кінцевого періоду позивача, за результатом здійснення якого судом встановлено, що вірними сумами пені, 3% річних та інфляційних втрат є 25468,69 грн, 2564,65 грн та 7481,49 грн відповідно. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хасіба» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Речі» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 150000,00 грн, пеню в сумі 25468,69 грн, 3% річних в сумі 2564,65 грн та інфляційні втрати в сумі 7481,49 грн.
Відхилення аргументів апеляційної скарги.
Колегія суддів не приймає доводи скаржника, що судом першої інстанції під час прийняття рішення порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття протиправного рішення яке підлягає скасуванню з передачею справи за встановленою законом підсудністю в Господарський суд міста Києва.
За загальним правилом позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи -підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань (частини 1, 2 статті 27 ГПК України).
Разом із тим статтею 29 ГПК України визначено правила альтернативної територіальної підсудності.
Право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина 1 статті 29 ГПК України).
За змістом положень частини 5 статті 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Аналіз зазначеної норми процесуального закону свідчить про те, що нею встановлено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності: 1) якщо спір виник із договору, в якому визначено місце виконання; 2) якщо спір виник із договору, в якому не визначено місце його виконання, проте з огляду на специфіку врегульованих ним правовідносин виконувати такий договір можливо лише в певному місці.
Отже, у питанні, який позов може пред`являтися за територіальною підсудністю за вибором позивача, законодавець керується тим, що це позов у спорі, що виник із договору, який відповідає певним ознакам (у ньому визначено місце виконання або його можливо виконати лише в конкретному місці).
Обмежень про те, що зазначений спір має бути виключно спором про виконання цього договору, частина 5 статті 29 ГПК України не містить.
Натомість саме місце пред`явлення позову у спорі, що виник із договору, законодавець визначає за вибором позивача за місцем виконання відповідного договору.
Таким чином, для застосування встановленого частиною 5 статті 29 ГПК України правила альтернативної територіальної підсудності спір між сторонами має бути таким, що виник із договору, однак не обов`язково спором про його виконання.
Згідно з частинами 1, 3 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділено обидві сторони договору.
До договірних спорів належать, зокрема, спори, що виникають при укладенні, зміні, розірванні, виконанні правочинів, а також тлумаченні їх умов.
У справі, що переглядається, предметом спору є стягнення заборгованості за договором поставки від 15.03.2023 № ВТМ 76-ком.
Сторонами у додатку №2 до договору місце поставки товару узгоджено – м. Одеса, Овідіопольська дорога, 14/1.
Отже, спір у справі № 916/2168/25 є спором, що виник із договору.
Отже, зважаючи на предмет та підстави заявленого у справі № 916/2168/25 позову, її підсудність має визначатися з урахуванням встановленого у частині 5 статті 29 ГПК України правила, і, як наслідок, за вибором позивача ця справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) господарського суду за місцем виконання договору, тобто - до юрисдикції Господарського суду Одеської області.
Колегією суддів враховано позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладену у постанові від 03.04.2026 у справі №924/698/23, до якої було зупинено апеляційне провадження у даній справі.
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Колегія суддів зауважує, що доводи скаржників зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів та встановленими обставинами, які не спростовані в апеляційному порядку, відтак відхиляються судом апеляційної інстанції.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено. 
За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЧІ» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2025 у справі № 916/2168/25 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЧІ». 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк 

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя С.В. Таран