Справа № 308/16981/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Чепки В. В., за участі секретаря судового засідання Авдєєвої К. Т., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Подоляк Б. Р., представника відповідача Козак Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Подоляк Богдан Романович, до Ужгородської міської ради, третя особа на стороні відповідача Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат», про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,
встановив:
ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник – адвокат Подоляк Б. Р., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Ужгородської міської ради, про значення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є рідним братом ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач повідомляє, що до грудня 2015 року ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_1 . У зв`язку зі станом здоров`я з грудня 2015 року та по час смерті ОСОБА_2 проживала в КЗ ЛОР «Львівський геріатричний пансіонат» по АДРЕСА_2 та після 2015 року у вказаній квартирі в м. Ужгород ніхто не проживав.
Позивач стверджує, що у травні 2025 року віднайшов особисті документи ОСОБА_2 , зокрема договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким ОСОБА_2 набула права власності на згадану квартиру, а також заповіт ОСОБА_2 .
Позивач зазначає, що дізнавшись про заповіт, звернувся до адвоката за наданням консультації, а також до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.
Листом від 23.10.2025 Четверта Львівська державна нотаріальна контора повідомила позивача, що за вказаних обставин йому необхідно звернутись до суду із позовом про визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини.
На думку позивача, поважною причиною пропуск строку для прийняття спадщини був зумовлений поважною причиною, а саме: необізнаністю позивача про складення сестрою заповіту на його користь, що надавало йому право на спадкування після неї на підставі заповіту.
На підставі викладеного просить 
визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , тривалістю три місяці з дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить у задоволенні позову відмовити. На думку відповідача, матеріали справи не місять жодного належного та допустимого доказу який може свідчить про неможливість позивача протягом 6 місяців звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Ухвалою від 20.11.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі. Водночас витребувано від Першої Ужгородської державної нотаріальної контори та Четвертої Львівської державної нотаріальної контори відомості про те, чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і чи повідомлявся ОСОБА_1 про складення померлою заповіту на його користь.
19.01.2026 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області залучено до участі у цивільній справі у якості третьої особи на стороні відповідача Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат», місцезнаходження: 79038, Львівська обл., місто Львів, вул. Медової печери, будинок 71, код ЄДРПОУ 03188955, якому роз`яснено право протягом десяти днів з дня отримання копії позову надати суду стосовно нього свої пояснення.
Ухвалою від 20.03.2026 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. 
Від третьої особи на стороні відповідача Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат» пояснень не надходило. В судове засідання представник третьої особи не з`явився. Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат» про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому законом порядку.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. 
Позивач повідомив, що його сестра ОСОБА_2 проживала в м. Ужгороді. Він вважав, що вона мешкає у гуртожитку. Після того, як сестра захворіла і проживала у геріатричному пансіонаті у м. Львові він відвідував її, однак вона не розповідала про наявність майна. Після смерті сестри її сусіди зателефонували йому і повідомили, що біля її квартири відчутний запах газу. Тоді, у травні 2025 року, позивач приїхав в Ужгород, і під час огляду квартири знайшов заповіт сестри, з якого й довідався, що отримав у спадок квартиру. З огляду на необізнаність щодо наявності у сестри ОСОБА_2 права власності на квартиру, а також щодо складання заповіту на його користь, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався.
Представник відповідача Ужгородської міської ради просила відмовити у задоволенні позову, з наведених у відзиві підстав, вказуючи на усталену практику Верховного Суду у даній категорії справ.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши учасників справи, судом встановлено таке.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.06.2025 серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 значиться власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23.10.2003 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.11.2003, номер витягу 2090043.
06.04.2004 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Шоляк О. М. посвідчено заповіт ОСОБА_2 та зареєстровано в реєстрі за № 341, згідно з яким остання заповіла квартиру АДРЕСА_1 , братові – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю села Волосянка, Сколівського району Львівської області.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Волосянка, Сколівського району Львівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2 , виданим Кам`янко-Бузьким РВ УМВС України у Львівській області від 13 липня 1997 року.
З довідки Комунального закладу «Львівський геріатричний пансіонат» від 08.04.2024 № 135, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримувач соціальних послуг на постійній основі на повному державному утриманні, проживала в КЗ ЛОР «Львівський геріатричний пансіонат» з 23.12.2015 по 07.04.2024, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Листом від 23.10.2025 № 1013/02-14 завідуючої Четвертою Львівською Держнотконторою Львівської області Жанни Ярошенко роз`яснено ОСОБА_1 , що ним не було подано заяву про прийняття спадщини у строк, визначений ст. 1270 ЦК України, та, у зв`язку з бажанням останнього прийняти спадщину, – про необхідність звернення до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Від Четвертої Львівської державної нотаріальної контори 09.01.2026 до суду надійшов лист, у якому повідомлено, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 276/2024 на підставі вимоги кредитора Комунального закладу «Львівський геріатричний пансіонат». 23.10.2025 до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 з заявою про оформлення спадщини за заповітом після смерті сестри. Оскільки ОСОБА_1 пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, йому було запропоновано звернутися до суду.
Від Першої Ужгородської державної нотаріальної контори 09.01.2026 надійшов лист, у якому вказано, що згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.12.2025 року за параметром ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 знайдено інформацію про заведення спадкової справи № 276/2024 Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою, м. Львів, вул. Зелена, буд. 2. Першою ужгородською державною нотаріальною конторою спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась.
У судовому засіданні судом було допитано як свідка ОСОБА_3 , яка є дружиною позивача. Свідок повідомила, що за життя сестра її чоловіка не розповідала про наявність у неї квартири у м. Ужгороді. Ані вона, ані позивач жодного разу не гостювали у ОСОБА_2 , про заповіт та наявність спадщини довідалися у травні 2025 року, коли разом з ОСОБА_1 прибули в Ужгород і потрапили у квартиру ОСОБА_2 .
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує наступні норми права.
Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у Львові.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Тобто строк для прийняття спадщини у даній справі тривав з 07.04.2024 по 07.10.2024.
Разом з тим, позивач ОСОБА_1 наведених вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
У позовній заяві позивач зазначає, що він є рідним братом ОСОБА_2 та строк для прийняття спадщини ним пропущений з причини необізнаності про наявність заповіту. Крім того, в судовому засіданні позивач повідомив, що не був обізнаний про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 належала на праві приватної власності ОСОБА_2 .
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке:
- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;
- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;
- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;
- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
Відповідно до ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом другої черги. Також, встановлено відсутність спадкоємців за законом першої черги. Про наявність заповіту позивач дізнався у травні 2025 року, та 23 жовтня 2025 року звернувся до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області з заявою про прийняття спадщини.
З матеріалів справи встановлено, що інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , відсутні, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Однак спадкова справа відкрита за заявою кредитора відповідача Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат».
Виходячи з наведених обставин, беручи до уваги правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23, суд констатує, що обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем й у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси, не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.
Судом враховано, що позивач є спадкоємцем за законом другої черги та відсутність спадкоємців першої черги. Позивачем не надано доказів, які свідчать про наявність у нього об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подачі такої заяви в межах шестимісячного строку.
За таких обставин, суд не вважає поважними наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .
Згідно зі ст. 12, 76-78, 95 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із їх недоведеністю.
Керуючись ст. 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, третя особа на стороні відповідача Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат», про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: Ужгородська міська рада, місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3, код ЄДРПОУ: 33868924.
Третя особа на стороні відповідача: Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат», місцезнаходження: 79038, Львівська обл., місто Львів, вул. Медової печери, будинок 71, код ЄДРПОУ 03188955.
Повний текст рішення складено 20.04.2026.

Суддя В. В. Чепка