Справа № 166/48/26
Провадження 1-кп/166/48/26
категорія: 37
ВИРОК
іменем України

09 квітня 2026 року с-ще Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
його захисник ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №12024030570000304, відомості про яке внесено до ЄРДР 01 серпня 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добре Камінь-Каширського району Воинської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України,з вищою освітою, лікаря-хірурга хірургічного відділення КНП "Ратнівська ЦРЛ" Ратнівської селищної ради,одруженого,на утримання якого перебуває особа з інвалідністю І групи, несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, 
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_5 відповідно до наказу директора КНП «Ратнівська ЦРЛ» №44-ОС від 01 лютого 2023 року переведений на посаду лікаря-хірурга хірургічного відділення на 0,5 ставки та 0,25 ставки посади лікаря-хірурга дитячого хірургічного відділення, а також 0,25 ставки за сумісництвом лікаря-хірурга хірургічного кабінету поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Ратнівська центральна районна лікарня» за адресою: сел. Ратне, вул. Європейська, 64, Ковельського району, Волинської області.
Згідно з посвідченням № 369/88-В від 29.06.1988 володіє першою кваліфікаційною категорією за спеціальністю «Хірургія», тобто є медичним працівником.
Згідно із п. «а» ч.І ст.78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992, медичні працівники зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей , запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу.
Окрім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992, лікуючий лікар це лікар закладу охорони здоров`я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа-підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування. Лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому законом порядку. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.
Відповідно до п. 91 «Лікар-хірург» розділу «Професіонали в галузі лікувальної справи (крім стоматології)» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 117 від 29.03.2002, лікар-хірург керується чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію хірургічної і травматологічної допомоги. Проводить цілеспрямоване клінічне обстеження хворого. Визначає обсяг лабораторних, рентгенологічних та інших спеціальних досліджень, оцінює їх результати. Проводить диференційну діагностику. Визначає тяжкість стану хворого. Надає невідкладну медичну допомогу хворим при термінальних станах, групових та масових ураженнях. Здійснює нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів. Визначає показання до госпіталізації за профілем захворювання, тактику медикаментозного та оперативного лікування з урахуванням стану хворого, необхідності передопераційної підготовки. Застосовує сучасні методи лікування та диспансеризації хворих хірургічного профілю. Працює в тісному контакті з суміжними спеціалістами та службами. Керує роботою середнього медичного персоналу. Дотримується принципів медичної деонтології. Планує роботу та проводить аналіз її результатів. Веде лікарську документацію. Постійно удосконалює свій професійний рівень.
Також, лікар-хірург повинен знати: чинне законодавство про охорону здоров`я та нормативні документи, що регламентують діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я; організацію хірургічної та травматологічної допомоги; організацію роботи травмпунктів, швидкої і невідкладної медичної допомоги за умов екстремальних ситуацій; основи права в медицині; права, обов`язки та відповідальність лікаря-хірурга; показники роботи лікувально-профілактичних установ, травмпунктів, хірургічних стаціонарів; організацію диспансерного нагляду, лікарського контролю; роботу лікарсько-консультативної та медико-соціальної експертної комісій; нормальну та патологічну анатомію і фізіологію, топографічну анатомію; константи гомеостазу, водно-електролітного обміну, взаємозв`язок функціональних систем у здорових та хворих; загальні, функціональні та спеціальні методи дослідження; сучасну класифікацію хірургічних захворювань; клініку інфекційних захворювань, "гострого живота", суміжних станів; правила оформлення медичної документації; сучасну літературу за фахом та методи її узагальнення.
Відповідно до п.п. 2.2, 2.3, 2.7, 2.9, 2.10 посадової інструкції, затвердженої 27.02.2024 директором КНП «Ратнівська ЦРЛ», на лікаря-хірурга ОСОБА_5 покладено обов`язки щодо застосування сучасних методів профілактики, діагностики, лікування, реабілітації та диспансеризації хворих хірургічного профілю, надання швидкої та невідкладної медичної допомоги, дотримання принципів медичної етики та деонтології, керування роботою середнього , та молодшого медичного персоналу, ведення лікарської документації.
Пунктами 4.1-4.6 лікар - хірург несе відповідальність за свою діяльність відповідно до чинного законодавства і нормативно-правових актів, ще визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію хірургічної допомоги населенню.
Відповідно до абзацу 3 статті 34, статті 74, пункту «а» частини першої статті 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» ОСОБА_5 зобов`язаний надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу.
Так, в період часу з 10 квітня 2024 року по 22 квітня 2024 року, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді лікаря-хірурга хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Ратнівська центральна районна лікарня», за адресою: сел. Ратне, вул. Європейська, 64, Ковельського району, Волинської області всупереч вимогам п. «д» ч.І ст.6, ст.34 п. «а» п. «а» ч. 1 ст.78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», наказу МОЗ України №297 від 02.10.2010 «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальності «Хірургія», «Клінічного маршруту хворих із гострим панкреатитом (додаток 1)», затвердженого директором КНП «Ратнівська ЦРЛ» 18.12.2021р.,уніфікованого клінічного протоколу первинної та спеціалізованої медичної допомоги «Хронічний панкреатит», затвердженого наказом МОЗ України 04.07.23 №1204, настанови 00208 «Гострий панкреатит», а також в порушення вимог стандарту медичної допомоги «Раціональне застосування антибактеріальних і антифунгальних препаратів з лікувальною та профілактичною метою», затвердженого наказом МОЗ України від 23.08.2023 №1513, п.п. 2.2, 2.3, 2.7, 2.9, 2.10 посадової інструкції лікаря - хірурга (ургентного) хірургічного відділення затвердженої директором КНП «Ратнівська ЦРЛ» 27.02.2024, діючи зі злочинною недбалістю, не передбачаючи настання тяжких наслідків, неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, а саме провів недостатнє обстеження, неправильно інтерпретував результати проведеного обстеження, недостатньо провів диференційну діагностику між різними станами (захворюваннями), які мають схожу клінічну картину, що призвело до некоректного встановлення діагнозу хворій ОСОБА_7 - гострий холецистопанкреатит, гастродуоденіт, загострення, та в подальшому сприяло визначенню неправильної тактики лікування, що в причинно-наслідковому зв`язку призвело до тяжких наслідків, у вигляді ускладнення наявного захворювання та погіршення загальної клінічної картини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із подальшою госпіталізацією останньої, у тяжкому стані, до Комунального підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня». Як наслідок, неправильної тактики лікування та невчасно розпочате лікування призвели до ускладнення наявного у ОСОБА_7 захворювання та в подальшому до негайного оперативного втручання 22.04.2024 лікарями Комунального підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня» та проведення резекції некротичного сегменту тонкої кишки.
Обвинувачений винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини зазначені в обвинувальному акті.
Судом установлено, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, останні правильно розуміють їх зміст, їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи, що у суду не має жодних сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження, суд, за їх згодою, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, тобто в неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.
При призначенні виду покарання, суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 ..
Обставина, які пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає -визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину.
Суд не враховує, обставину, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 щире каяття, оскільки ця обставина не підтвердилася в ході судового слідства .
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
За вчиненнязлочину,передбаченого санкцієючастини 1статті 140 КК України,передбачено покаранняу виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Так, відповідно до частини 4 статті 12 КК України злочин, передбачений частиною 1 статті 140 КК України є нетяжким.
Суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до нетяжких злочинів, є громадянином України, несудимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи, посткримінальну законослухняну поведінку, є особою пенсійного віку,за медичною допомогою до лікаря - психіатра, лікаря - нарколога не звертався, одружений,на утриманні має сина з інвалідністю 1 групи, досудову доповідь Ковельського районного сектору № 2 філії Державної установи " Центр пробації " у Волинській області про низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.
Призначаючи покарання, суд керується положеннями статті 65 КК України, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих покарання обставин, у сукупності із даними, що характеризують особу ОСОБА_5 , його відношення до скоєного злочину та вважає, що покарання слід визначити в межах санкції частини 1 статті 140 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.
Щодо застосування при призначенні покарання положень статті 75 КК України, то це не може бути перешкодою для застосування судом при призначенні покарання положень вказаної норми кримінального закону. Крім того, суд враховує, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до вимог частини 1статті 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання`судам необхідно мати на увазі, що частиною 1статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (частина 3статті 75 КК України).
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень статті 75 КК України. Тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені статтею 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_5 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
На підставі вище зазначеного, суд вважає, що саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставіст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_5 .
Роз`яснити про те, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Речовий доказ медичну документацію стаціонарного хворого № 1624 та медичну картку амбулаторного хворого № 71673 , виданих на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки с. Краски Ковельського району Волинської області зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Волинським апеляційним судом. 
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ратнівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ратнівського 
районного суду ОСОБА_1