справа № 369/3810/22
провадження № 22-ц/824/1277/2026
головуючий у суді І інстанції Фінагеєва І.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", третя особа - Первинна профспілкова організація "Територія захисту" Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалась на те, що 29 червня 1984 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ"АрселорМіттал Кривий Ріг". З 01 грудня 2010 року позивач працювала на посаді начальника метрологічної лабораторії коксохімічного виробництва метрологічної служби департаменту з якості. Зазначена посада кілька разів змінювалася у зв`язку зі зміною найменування структурного підрозділу. Станом на час звільнення позивача посада називалася "начальник лабораторії (метрологічна лабораторія КХВ) метрологічного центру управління з якості департаменту з якості". З червня 2021 року позивач була членом Первинної профспілкової організації "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг". 07 липня 2021 року збори членів цехової організації профспілки в департаменті з якості обрали позивача заступником голови цехової організації профспілки в департаменті з якості.
18 квітня 2022 року відповідно до наказу № 204/л позивача було звільнено з посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. З копією наказу про виключення зі штатного розпису посади, на якій перебувала позивач, її було ознайомлено 23 червня 2021 року.
Позивач вважала своє звільнення незаконним, оскільки відповідач не дотримався вимог трудового законодавства. Позивач вважала, що відповідач не врахував того, що штатний розпис включав ще 12 рівнозначних займаній позивачем посад. 25 червня 2021 року комісія розглянула питання, зокрема, щодо визначення працівників, які підлягають вивільненню в зв`язку з виключенням посад з організаційної структури управління і штатного розпису департаменту з якості, щодо визначення переважного права на залишення на роботі тощо. Позивач вважала, що порівняно з іншими 12 вивільненими працівниками на неї розповсюджувалося переважне право залишення на роботі, чого роботодавець не врахував, оскільки не проводив відповідне порівняння з кваліфікацією позивача, а отже порушив приписи статті 42 КЗпП України. Крім того, роботодавець не запропонував вивільненому працівнику інші рівнозначні вакантні посади на підприємстві, а запропоновані посади не відповідали кваліфікаційному рівню позивача та її досвіду роботи, або були вакантні тимчасово на період відсутності відповідного працівника. 29 липня 2021 року позивач обрала одну з запропонованих їй посад, однак за результатами співбесіди з керівником структурного підрозділу їй було відмовлено у працевлаштуванні через недостатній рівень кваліфікації та необхідність конкурсного відбору на зазначену посаду. 04 листопада 2021 року відбулося чергове засідання комісії щодо вивільнення позивача, на якому їй було запропоновано вакантну посаду оператора котельні в технологічному цеху коксохімічного виробництва, проте під час співбесіди з керівником структурного підрозділу позивачу повідомлено про зайняття вакантної посади станом на 02 листопада 2021 року. В подальшому роботодавець звернувся до профспілкової організації з поданням на звільнення позивача з посади внаслідок скорочення штату, проте у відповідь на подання профспілкова організація надала відмову у наданні згоди на звільнення позивача. У мотивах наказу про звільнення роботодавець вказав на недостатню вмотивованість відмови профспілкової організації, оскільки роботодавець вжив всіх необхідних заходів, визначених законодавством, для працевлаштування позивача.
Однак, з такими доводами позивач не погоджувалась, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Позивач наполягала на тому, що протягом періоду її вивільнення на підприємстві відповідача були наявні вакантні рівнозначні посади, однак роботодавець не лише не пропонував їх, але й приховував від позивача зазначену інформацію. За таких обставин позивач вважала наказ про її звільнення незаконним, а отже за наслідками його скасування вважає обґрунтованим стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також позивач вважала, що такими протиправними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яку оцінює у 100 000 грн.
З огляду на наведене позивач просила суд:
-визнати протиправним та скасувати наказ від 18 квітня 2022 року № 204/л "Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 ";
-поновити ОСОБА_1 на посаді начальника лабораторії (метрологічна лабораторії КХВ) метрологічного центру управління з якості департаменту з якості 18 квітня 2022 року;
-стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 квітня 2022 року до ухвалення судом рішення у справі;
-стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь ОСОБА_1 моральну школу у сумі 100 000 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", третя особа - Первинна профспілкова організація "Територія захисту" Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд не надав належної правової оцінки тому факту, що вакансії на підприємстві на момент звільнення позивачки фактично існували, і вона могла б бути переведена на відповідну посаду за її згодою, як того вимагає закон.
Звертає увагу, що роботодавець не запропонував жодної реальної, рівноцінної та постійної вакантної посади; усі запропоновані варіанти були тимчасовими, не відповідали кваліфікації позивача, або вже були зайняті; запропоновані посади не відповідали змісту понять "вакансія", "постійне працевлаштування" та "відповідність освіті, кваліфікації і досвіду" у розумінні норм законодавства. За таких обставин, дії роботодавця були формальними, недобросовісними та дискримінаційними, не були спрямовані на фактичне збереження за позивачем місця роботи, а мали на меті створити видимість дотримання процедури скорочення. Вважає, що такий підхід порушує вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України та свідчить про неправомірність звільнення позивачки.
Вказує, що суд першої інстанції у своєму рішенні не надав належної оцінки тим обставинам, чи відповідав характер пропозицій роботодавця вимогам ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, у зв`язку з чим, помилково зробив висновок, що неподання заяви працівником само по собі свідчить про відсутність його зацікавленості в продовженні трудових відносин і, більш того, про його відмову від працевлаштування.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що приписи статті 49-2 КЗпП України не містять застереження щодо неможливості пропонування роботодавцем посад, які вакантні лише на період відсутності основного робітника. Ці висновки суперечать ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, положенням Закону України "Про зайнятість населення", а також практиці Верховного Суду, зокрема, правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 285/4227/18 (провадження №61-18496св19).
Наголошує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 42 і ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, не надав належної оцінки доказам і помилково визнав законним звільнення без врахування переважного права позивача. Це є істотним порушенням норм матеріального права та підставою для скасування рішення.
Також посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме безпідставну відмову у задоволенні клопотань позивача про витребування важливих доказів; не забезпечення всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи; не надання належної оцінки ключовим доказам та доводам позивача; не вживання заходів процесуального примусу щодо відповідача, який не виконав ухвал суду про надання доказів.
9 липня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" - Ботвінко О.А., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" в повному обсязі було виконано вимоги частин 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України, а саме - позивач завчасно отримав попередження про майбутнє звільнення та йому декілька разів пропонувались наявні протягом дії попередження вакантні посади на підприємстві, в тому числі і ті, що потребували перенавчання, однак позивач від переведення на іншу роботу відмовлявся.
Звертає увагу, що в позовній заяві ОСОБА_1 наводить власну позицію щодо порушення роботодавцем вимог ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України, однак жодного доказу на підтвердження своїх доводів не надає, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість доводів позивача про порушення ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" вказаних правових норм.
Вважає, що для того, щоб стверджувати про наявність у ОСОБА_1 визначених частинами 1 та 2 ст.42 КЗпП України переваг для залишення на роботі, позивач має довести наявність обставин, з якими чинне законодавство пов`язує такі переваги, тобто безпосередньо рівність кваліфікації та продуктивності праці його та інших працівників, що займають такі ж посади та виконують таку ж роботу, однак в силу відсутності аналогічних штатних одиниць (посад) в штатному розписі підприємства, встановити таку рівність не вбачається за можливе.
Вказує, що всі позиції, на які відбулося переведення в департаменті автоматизації технологічних процесів (ДАТП), були заповнені в результаті переведень персоналу ДАТП, які і займали ці ж посади до внесення змін до штатного розкладу та перейменування цих посад. Тобто дані посади не були вакантними та не могли бути запропоновані ОСОБА_1 .
Наголошує, що ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" в повному обсязі було виконано вимоги частин 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України, а саме - позивач завчасно отримав попередження про майбутнє звільнення та йому декілька разів пропонувались наявні протягом дії попередження вакантні посади на підприємстві, які відповідали освіті, кваліфікації та досвіду, однак позивач від переведення на іншу роботу відмовлявся.
Також вказує, що в даному випадку трудовий договір з ОСОБА_1 було розірвано на законних підставах, за наявності підстав для таких дій відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та спростовує доводи позивача і унеможливлює задоволення його позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Представник Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" - Ботвінко О.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 1 грудня 2010 року ОСОБА_1 переведена на посаду начальника метрологічної лабораторії КХВ метрологічної служби департаменту з якості, що підтверджено копією трудової книжки ОСОБА_1 .
Наказом ПрАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" від 17 червня 2021 року № 475 внесено зміни в організаційні структури управління та штатні розписи структурних підрозділів підприємства, виключено штатні одиниці згідно з додатком 1 до цього наказу в строк до 11 жовтня 2021 року, зокрема, посаду начальника метрологічної лабораторії КХВ.
За змістом Протоколу засідання комісії Департаменту з якості ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" від 25 червня 2021 року прийнято рішення про вивільнення, зокрема, начальника метрологічної лабораторії КХВ метрологічного центру з якості департаменту ОСОБА_1 . За результатами засідання комісія прийняла рішення також про подальше перепрацевлаштування, зокрема, ОСОБА_1 на наявні на підприємстві вакантні посади з урахуванням її спеціальності та стану здоров`я або до можливого вивільнення. У разі відмови ОСОБА_1 від запропонованої іншої роботи підготувати обґрунтоване подання виборному органу профспілкової організації, членом якої є ОСОБА_1 , про надання згоди на звільнення працівника на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
7 липня 2021 року протоколом № 1 зборів членів цехової профспілкової організації ППО "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" Департаменту з якості обрано ОСОБА_1 заступником голови цехової профспілкової організації ППО "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".
29 липня 2021 року ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" направило ОСОБА_1 попередження № 1 про майбутнє звільнення з пропозицією іншої роботи, з яким позивач була ознайомлена 29 липня 2021 року, що посвідчила власноручним підписом у відповідній графі в попередженні № 1.
За змістом Акта ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" № 1 про надання роботи від 29 липня 2021 року ОСОБА_1 було запропоновано вибрати робоче місце з числа наявних вакансій на підприємстві станом на 29 липня 2021 року. ОСОБА_1 обрала роботу за професією інженера ДзОПтаПБ з подальшим навчанням та перепідготовкою за рахунок підприємства. Працівнику роз`яснено, що у разі неподання нею до відділу кадрового адміністрування департаменту з персоналу особистої заяви про переведення, то така бездіяльність буде розцінена як відмова від запропонованої роботи на підприємстві.
Станом на 29 липня 2021 року ОСОБА_1 для вирішення питання про подальше працевлаштування на іншу роботу, яку вона може виконувати з урахуванням наявних у неї досвіду роботи та рівня освіти: майстер основної виробничої дільниці (до 30 листопада 2021 року) у Аглодоменному департаменті, у транспортному департаменті диспетчер (резерв), диспетчер маневрової залізничної станції, оператор станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів, Серед допоміжних підрозділів фахівець бюро перепусток на період відсутності основного робітника та інженер ДзОПтаПБ. Крім того, ОСОБА_1 з врахуванням перенавчання за рахунок коштів підприємства посади ковшового, дозувальника в Аглодоменному цеху, транспортувальника конвертерного цеха, прийомоздавальника вантажу та багажу, оператора поста централізації (на період відпустки основного робітника) в залізничному цеху, апаратника очищення газу, машиніста компресорних установок, апаратника електролізу кисневого виробництва, лаборанта з фізико-механічних випробувань (на період відсутності основного робітника), сортувальника коксу (на період відсутності основного робітника), машиніста насосних установок цеха шламового господарства рудозбагачувальної фабрики, машиніста конвейера дробильної фабрики (на правах цеху), машиніста конвейера (на період відсутності основного робітника) в рудозбагачувальній фабриці, токаря управління залізничного транспорту, електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування (на період відсутності основного робітника) цеху мереж і підстанцій, токаря рудоуправління.
ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" видало направлення ОСОБА_1 для проходження співбесіди з начальником служби з випробування міжнародних і корпоративних проектів ДзОПтаПБ з питань працевлаштування на посаду інженера. 29 липня 2021 року ОСОБА_1 отримала зазначене направлення, що посвідчила власним підписом.
27 серпня 2021 року ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" склало Акт № 2 про відмову від переведення, за змістом якого ОСОБА_1 відмовилася від переведення на запропоновану іншу роботу. Акт посвідчений головою комісії ОСОБА_2 та членами комісії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Від підпису акту ОСОБА_1 відмовилася, що засвідчено зазначеними членами комісії.
24 вересня 2021 року ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" склало Акт № 4 про надання роботи, за змістом якого ОСОБА_1 , ознайомившись зі списком вакансій, обрала роботу за професією диспетчер (резерв), оператор станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів, фахівець бюро перепусток. 27 вересня 2021 року ОСОБА_1 ознайомилася зі змістом акта, що посвідчила власноручним підписом.
Станом на 24 вересня 2021 року ОСОБА_1 були запропоновані такі посади з врахуванням наявних у неї досвіду роботи та рівня освіти: диспетчер (резерв), оператор станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів, фахівець бюро перепусток (на період відсутності основного робітника), інженер з ремонту (графікування і планування). Крім того, з врахуванням перенавчання за рахунок коштів підприємства ОСОБА_1 були запропоновані посади дозувальника (на період відсутності основного робітника), дозувальника гарячого повертання (А1-23) (на період відсутності основного робітника), дозувальника (А2-3, 4) (на період відсутності основного робітника), транспортувальника, сортувальника-здавальника металу, машиніста-обхідника з турбінного устаткування (деаератори і аміачне відділення), електрослюсаря з ремонту устаткування розподільних пристроїв, апаратника очищення газу, машиніста компресорних установок, апаратника електролізу, оператора поста централізації (на період відсутності основного робітника), лаборанта з фізико-механічних випробувань (на період відсутності основного робітника), машиніста конвеєра, комірника (строком до 30 грудня 2021 року), прийомоздавальника вантажу та багажу (старший) (на період відсутності основного робітника), токаря, електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування (на період відсутності основного робітника).
За змістом направлення від 24 вересня 2021 року посада "Диспетчер (резерв)" не відповідає кваліфікаційним вимогам.
Інше направлення було видано ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" ОСОБА_1 для проходження співбесіди з начальником залізничного цеху № 1 з питань працевлаштування за професією оператор станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів. Згідно із зробленим позивачкою написом на направленні ОСОБА_1 не відповідала вимогам зазначеної професії.
Інше направлення було видане ОСОБА_1 для проходження співбесіди з начальником бюро перепусток Департаменту безпеки з питань працевлаштування на посаду фахівця бюро перепусток (на період відсутності основного працівника). Згідно з написом на направленні ОСОБА_1 повідомили, що зазначена посада є специфічною та для неї ОСОБА_1 має замало досвіду. Напис вчинено самою ОСОБА_1 .
Чергове направлення було видане ОСОБА_1 для проходження співбесіди з начальником технологічного цеху КХВ на вакантну посаду оператора котельні. Згідно з написом на направленні зазначена вакансія була запропонована ОСОБА_1 04 листопада 2021 року, проте 02 листопада 2021 року на зазначену посаду було прийнято іншу особу. Напис вчинено самою ОСОБА_1 
27 жовтня 2021 року ПрАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" надіслало голові первинної профспілкової організації "Територія захисту" ПрАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" та голові цехової профспілкової організації первинної профспілкової організації "Територія захисту" ПрАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника метрологічної лабораторії КХВ метрологічного центру управління з якості департаменту з якості у зв`язку зі скороченням штату працівників.
12 листопада 2021 року Цехова профспілкова організація Департаменту з якості ППО "Територія захисту" ПрАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" повернула без розгляду подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 
29 листопада 2021 року Первинна профспілкова організація "Територія захисту" ПрАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" надіслала відмову у задоволенні подання ПрАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про звільнення ОСОБА_1 .
За змістом Акту № 8 ОСОБА_1 обрала роботу за професією оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів.
Станом на 13 квітня 2022 року на підприємстві були вакантні посади диспетчера (резерв), оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів, які відповідали рівню освіти позивача та наявному у неї досвіду роботи. Також за умови перенавчання за кошти підприємства ОСОБА_1 мала змогу зайняти посади дозувальника (на період відсутності основного робітника), дозувальника (А2-3, 4) (на період відсутності основного робітника), машиніста крана металургійного виробництва (на період відсутності основного робітника), машиніста конвеєра (на період відсутності основного робітника), електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування (на період відсутності основного робітника).
13 квітня 2022 року ОСОБА_1 отримала направлення на співбесіду з начальником Залізничного цеху № 1 щодо працевлаштування на посаду оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів.
Наказом ПрАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" від 18 квітня 2022 року № 204/л звільнено з підприємства ОСОБА_1 , начальника лабораторії (метрологічна лабораторія КХВ) метрологічного центру управління з якості департаменту з якості за скороченням штату, пункт 1 статті 40 КЗпП України.
Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 відпрацювала у грудні 2021 року 111 годин за що отримала заробітну плату у розмірі 15 980,25 грн, а також частину винагороди за підсумками роботи за рік у розмірі 954,60 грн, а за січень 2022 року - 14 036,53 грн та 748,20 грн винагороди.
Судом першої інстанції правильно застосовані норми права, які регулюють спірні правовідносини та норми статті 43 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Так, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої
статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
У справі, що переглядається, установлено, що перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", позивач 29.07.2021 року була попереджена роботодавцем про звільнення в зв`язку зі скороченням штату відповідно до наказу ПрАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" від 17 червня 2021 року № 475, яким внесено зміни в організаційні структури управління та штатні розписи структурних підрозділів підприємства шляхом виключення штатних одиниць згідно з додатком 1 до цього наказу, зокрема, посади начальника метрологічної лабораторії КХВ.
За таких умов роботодавець зобов`язаний попередити працівника про наступне вивільнення та запропонувати йому всі наявні на підприємстві посади згідно з його фахом.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, що роботодавець дотримав вказану вимогу трудового законодавства, зазначивши у наказі строк виконання наказу - до 11 жовтня 2021 року. Зі змістом наказу, яким позивача було попереджено про вивільнення, позивач була ознайомлена 29 липня 2021 року, що підтверджується її власноручним підписом. Враховуючи те, що звільнення працівника відбулося у квітні 2022 року, суд першої інстанції правильно визнав, що роботодавець дотримався строків, встановлених частиною першою статті 492 КЗпП України.
Також, судом першої інстанції було правильно встановлено, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на роботодавця з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, що відповідає усталеній судовій практиці. Тому відповідні доводи апеляційної скарги про те, що позивачці роботодавець мав запропонувати усі вакансії з часу від 17.06.2021 року, є помилковими.
Разом з вказаним попередженням про звільнення позивачу було вперше надано перелік вакантних місць на підприємстві, які пропонуються ОСОБА_1 для вирішення питання про її подальше працевлаштування на іншу роботу, яку вона може виконувати відповідно до своєї кваліфікації та освіти з урахуванням перенавчання за рахунок коштів підприємства станом на 29 липня 2020 року (список вакансій за вих.№511-356 від 29 липня 2021 року). Як вказував відповідач, ознайомившись з переліком вакансій, запропонованих їй для працевлаштування, ОСОБА_1 дала згоду на ознайомлення з умовами роботи на вакантному робочому місці "інженер департаменту з охорони праці та промислової безпеки". Комісія надала ОСОБА_1 направлення на проходження співбесіди по обраній нею посаді для переведення, в якому було зазначено, що ОСОБА_1 має подати особисту заяву на переведення на обрану нею посаду до 20 серпня 2021 року. Проте матеріали справи не містять особистої заяви ОСОБА_1 на переведення на вищезазначену вакантну посаду, що свідчить про фактичну відмову від переведення на обране вакантне робоче місце.
Як вбачається із матеріалів справи та вказує відповідач, 27 серпня 2021 року комісією вдруге було надано позивачу інформацію про наявність вакантних на підприємстві місць, які пропонуються ОСОБА_1 для вирішення питання про її подальше працевлаштування на іншу роботу, яку вона може виконувати відповідно до своєї кваліфікації та освіти з урахуванням перенавчання за рахунок коштів підприємства - перелік № 511-365 від 27 серпня 2021 року (перелік вакантних місць №511-365 від 27 серпня 2021 року). Однак позивач, ознайомившись з переліком вакантних посад, відмовилась від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства, що підтверджено Актом №2 від 27 серпня 2021 року про відмову від переведення, від підписання якого позивач також відмовилась, що зафіксовано комісією.
24 вересня 2021 року комісією було втрете запропоновано позивачу переведення на іншу роботу в межах підприємства та надано ОСОБА_1 перелік вакантних місць на підприємстві, які пропонувались позивачу для вирішення питання про подальше працевлаштування на іншу роботу, яку вона могла виконувати відповідно до своєї кваліфікації та освіти з урахуванням перенавчання за рахунок коштів підприємства №511-396 від 24 вересня 2021 року (перелік вакантних місць №511-396 від 24 вересня 2021 року). Ознайомившись з переліком вакансій, запропонованих їй для перепрацевлаштування, ОСОБА_1 дала згоду на ознайомлення з умовами роботи на вакантних робочих місцях "диспетчер (резерв) залізничного цеху №1", "оператор станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів залізничного цеху № 1" та "фахівець бюро перепусток (на період відсутності основного працівника) департаменту безпеки". Комісія надала ОСОБА_1 направлення на проходження співбесіди по обраних нею посадах для переведення, в яких було зазначено, що ОСОБА_1 має подати особисту заяву на переведення на одну з обраних нею посад до 5 жовтня 2021 року. Проте особистої заяви ОСОБА_1 на переведення на будь-яку з вищезазначених вакантних посад не подавала, чим фактично відмовилась від переведення на будь-яке з обраних нею робочих місць (посад).
4 листопада 2021 року комісією вчетверте було надано ОСОБА_1 інформацію про наявність вакантних місць на підприємстві - перелік №1451-2 від 4 листопада 2021 року (перелік вакантних місць №1451-2 від 4 листопада 2021 року). Ознайомившись з переліком вакансій, запропонованих їй для перепрацевлаштування, ОСОБА_1 дала згоду на ознайомлення з умовами роботи на вакантному робочому місці "оператор котельні технологічного цеху КХВ". Комісія надала ОСОБА_1 направлення на проходження співбесіди по обраній нею посаді для переведення, в якому було зазначено, що ОСОБА_1 має подати особисту заяву на переведення на обрану нею посаду до 12 листопада 2021 року. Проте особистої заяви ОСОБА_1 на переведення на вищезазначену вакантну посаду не подавала, чим фактично відмовилась від переведення на обране вакантне робоче місце. 18 січня 2022 року комісією вп`яте було надано ОСОБА_1 інформацію про наявність вакантних місць на підприємстві - перелік №1452-4 від 18 січня 2022 року (перелік вакантних місць №1452-4 від 18 січня 2022 року). Ознайомившись з переліком вакансій, запропонованих їй для перепрацевлаштування, ОСОБА_1 дала згоду на ознайомлення з умовами роботи на вакантному робочому місці "інженер з охорони довкілля 1 категорії департаменту з охорони навколишнього середовища". Комісія надала ОСОБА_1 направлення на проходження співбесіди по обраній нею посаді для переведення, в якому було зазначено, що ОСОБА_1 має подати особисту заяву на переведення на обрану нею посаду до 21 січня 2022 року. Проте особистої заяви ОСОБА_1 на переведення на вищезазначену вакантну посаду не подавала, чим фактично відмовилась від переведення на обране вакантне робоче місце. 
13 квітня 2022 року комісією вшосте було надано ОСОБА_1 інформацію про наявність вакантних місць на підприємстві - перелік №145-40 від 13 квітня 2022 року (перелік вакантних місць №145-40 від 13 квітня 2022 року). Ознайомившись з переліком вакансій, запропонованих їй для перепрацевлаштування, ОСОБА_1 дала згоду на ознайомлення з умовами роботи на вакантному робочому місці "оператор станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів залізничного цеху №1". Комісія надала ОСОБА_1 направлення на проходження співбесіди по обраній нею посаді для переведення, в якому було зазначено, що ОСОБА_1 має подати особисту заяву на переведення на обрану нею посаду до 18 квітня 2022 року. Проте особистої заяви ОСОБА_1 на переведення на вищезазначену вакантну посаду не подавала, чим фактично відмовилась від переведення на обране вакантне робоче місце. 
18 квітня 2022 року за наказом ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" №204/л "Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 " позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В цей же день, 18 квітня 2022 року ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом про своє звільнення та отримала його засвідчену копію, що підтверджено її розпискою на самому наказі.
Отже, на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд встановив, що роботодавець неодноразово пропонував позивачу протягом періоду з серпня 2021 року до квітня 2022 року, як вакантні посади відповідно до фаху та досвіду роботи позивача, так і посади, які позивач могла зайняти за умови подальшого перенавчання за рахунок коштів підприємства.
В наказі про зміни у виробництві, зі змістом якого позивач була ознайомлена 29 липня 2021 року, визначено порядок зайняття працівником, який підлягає вивільненню, іншої вакантної посади на підприємстві, зокрема, необхідність подання позивачем відповідної заяви на зайняття вакантної посади.
З різних причин позивач протягом періоду з серпня 2021 року до квітня 2022 року до роботодавця з заявою про зайняття вакантної посади не зверталася.
Станом на 13 квітня 2022 року на підприємстві були вакантні посади диспетчера (резерв), оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів, які відповідали рівню освіти позивача та наявному у неї досвіду роботи. Також за умови перенавчання за кошти підприємства ОСОБА_1 мала змогу зайняти посади дозувальника (на період відсутності основного робітника), дозувальника (А2-3, 4) (на період відсутності основного робітника), машиніста крана металургійного виробництва (на період відсутності основного робітника), машиніста конвеєра (на період відсутності основного робітника), електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування (на період відсутності основного робітника).
Судом першої інстанції була надана оцінка доводам позивача щодо пропонування роботодавцем вакантних посад лише на період відсутності основного робітника, де суд правильно зауважив, що приписи статті 492 КЗпП України не містять застереження щодо неможливості пропонування роботодавцем посад, які вакантні лише на період відсутності основного робітника. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що роботодавцем пропонувались позивачці також посади як на період відсутності основного робітника, так і на загальних підставах. Суд також правильно зауважив, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до роботодавця з заявою про зайняття жодної вакантної посади. 
Судом першої інстанції правильно не прийнято до увагу написи на направленнях на співбесіду, оскільки відсутні докази, що зазначені написи виконані посадовими особами, які проводили співбесіду з позивачем, а інших доказів на підтвердження інформації в написах до справи не долучено. Сторона роботодавця заперечує проти заявлених стороною позивача обставин про усну відмову позивачці у зайнятті обраних нею вакантних посад. Із змісту актів убачається, що  ОСОБА_1 було роз`яснено право подати заяву на переведення на запропоновані посади, яке нею жодного разу реалізоване не було.
На переконання колегії суддів, в позовній заяві ОСОБА_1 наводить власну позицію щодо порушення роботодавцем вимог ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України, однак жодного доказу на підтвердження своїх доводів не надає, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість доводів позивача про порушення ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" вказаних правових норм.
Одним із доводів апеляційної скарги є довід, що позивачці не були запропоновані посади, які були запропоновані іншим працівникам. При цьому, інших працівників було переведено на посади, які не відповідали їхній освіті та профілю ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) Проте, такі доводи ґрунтуються виключно на твердженнях сторони позивача, указані особи не є учасниками спору та позбавлені можливості спростовувати чи визнавати наявність чи відсутність у них освіти чи кваліфікації.
Відтак, відповідні доводи не можуть бути враховані судом, оскільки бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює жодного обов`язку роботодавця щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної ним посади. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на роботодавця з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, то роботодавець тільки тоді буде вважатися таким, що виконав вказаний обов`язок, якщо він запропоновував працівнику всі вакантні посади (іншу роботу), які з`являлись протягом вказаного періоду до дня звільнення, а саме, з часу попередження про майбутнє вивільнення. 

Зокрема, сторона позивача в апеляційній скарзі посилається на ту обставину, що їй не були запропоновані інші посади, на які були переведені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
В той же час, відповідно до наявних у справі (Т.1) наказів, то відповідачем наведені обгрунтування про відсутність підстав ряду посад пропонувати позивачці у зв`язку з відсутністю у неї необхідної кваліфікації та освіти, що сторона позивача не спростовує. Крім того, як убачається із змісту наказів від 25.06.2021 року та від 23.07.2021 року, ряд працівників були переведені на посади відповідно до їх заяв, які були датовані до дати попередження ОСОБА_1 про майбутнє вивільнення та до дати внесення змін до організаційної структури управління підприємства.
Стороною позивача не наведені підстави, за яких підприємство не мало право вирішувати заяви працівників про переведення, які були подані ще до дати внесення змін до організаційної структури управління підприємства.
Колегія апеляційного суду не може погодитись із доводами апеляційної скарги щодо недобросовісних дій роботодавця, оскільки його обов`язком роботодавця було запропонувати позивачці іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, що ним було виконано. 
Тобто, однією з найважливіших гарантій для працівників при зміні в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Закон не визначає підстав, за яких роботодавець в першу чергу мав запропонувати всі вакансії позивачці у порівнянні з іншими працівниками, які раніше подали заяви про переведення їх на іншу посаду.
Колегія апеляційного суду не вбачає підстав вважати, що дії роботодавця були недобросовісними, з підстав, як стверджує сторона позивача, що ініціювання працевлаштування було перекладено на працівника. Як було правильно оцінено судом першої інстанції письмові та усні пояснення сторін, також зміст направлень, які видавались позивачці для проходження співбесіди з питання працевлаштування на вакантну посаду, позивачка погоджувалась на проходження співбесіди та була безпосередньо обізнана про процедуру і умови переведення на обрану нею вакантну професію шляхом подання особистої заяви про переведення в обумовлений термін.
Із змісту направлень вбачається, що ОСОБА_1 особисто підтверджено, що в разі, якщо вона без поважних причин в установлені терміни не повідомить письмово комісію по вивільненню (начальника відділу ОіОП ДП департаменту по персоналу, каб. №233) про своє рішення щодо переведення на запропоновані в направленні вакантні професії, наявні на підприємстві, то така бездіяльність буде розцінена як відмова від запропонованої іншої роботи.
Як убачається із матеріалів справи, а саме з дописів у направленнях, позивачці лише 27.09.2021 року один раз було відмовлено з підстав невідповідності кваліфікаційних вимог (а.с. 67. Т.1). Всі решта направлень мають лише дописи самої позивачки. Проте жодних доказів, що ОСОБА_1 скористалась своїм правом на працевлаштування шляхом повідомлення письмово комісії по вивільненню (начальника відділу ОіОП ДП департаменту по персоналу, каб. №233) про своє рішення щодо переведення на запропоновані в направленні вакантні професії, матеріали справи не містять.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 також підтвердила, що жодних письмових повідомлень до комісії по працевлаштуванню не подавала.
За таких умов суд дійшов обґрунтованого висновку про дотримання роботодавцем приписів трудового законодавства та встановлених ним строків щодо пропонування працівнику, який підлягає вивільненню, вакантних посад на підприємстві.
Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.
Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.
Отже, право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату та саме в рамках розгляду спору про поновлення на роботі й вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц, провадження № 61-1350св17, від 22 січня 2020 року у справі № 451/706/18, провадження № 61-17296св19.
При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 753/9240/18, провадження № 61-16204св20.
Позивач вважає неправомірним своє звільнення з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" за наказом №204/л від 18 квітня 2022 року "Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 " на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, мотивуючи свою позицію по справі порушенням роботодавцем вимог ст. 42 КЗпП України.
В той же час, колегія суддів не може погодитись із такими доводами позивача з урахуванням наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Згідно із частиною 2 вказаної статті визначені додаткові критерії, за наявності яких надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах кваліфікації і продуктивності праці.
За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. Спочатку підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці всіх працівники, які займають таку ж як скорочувана посада, і виконують таку ж роботу на підприємстві, в установі, організації.
Вказані правові позиції відображені в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №569/9913/18, від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16, від 9 червня 2021 року у справі №333/4222/19.
Оскільки за наказом ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" №475 від 17 червня 2021 року "Про внесення змін до організаційної структури управління підприємства" скороченню підлягала 1 штатна одиниця "начальник метрологічної лабораторії КХВ метрологічного центру управління з якості департаменту з якості" в тій кількості, в якій вона була наявна в штатному розписі підприємства, тобто вказана посада підлягала виключенню зі штатного розпису повністю (згідно додатку №3 до вказаного наказу, така посада в структурі департаменту з якості відсутня), тому особа, що її займала, не мала переважного права на залишення на роботі, оскільки була єдиною особою, що займала вказану посаду, що виключає можливість проведення порівняльного аналізу на предмет наявності переважного права на залишення на роботі.
Як вбачається із матеріалів справи, на засіданні комісії від 25 червня 2021 року було визначено, що посада позивача "начальник метрологічної лабораторії КХВ метрологічного центру управління з якості департаменту з якості" виключається зі штатного розпису департаменту з якості в тій кількості, яка відповідає її кількості в штатному розписі (тобто, така посада на підприємстві була лише одна), що унеможливлює будь-яке порівняння з іншими працівниками, які займають таку ж посаду, з метою визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці.
У зв`язку з цим, враховуючи відсутність на ПАТ "АМКР" працівників, які займають таку ж, як ОСОБА_1 посаду (начальник метрологічної лабораторії КХВ метрологічного центру управління з якості департаменту з якості), та виконують таку ж, як ОСОБА_1 роботу на підприємстві, комісія визначила, що вивільненню підлягає саме начальник метрологічної лабораторії КХВ метрологічного центру управління з якості департаменту з якості ОСОБА_1 (засвідчена копія протоколу засідання комісії від 25 червня 2021 року є у матеріалах справи).
При цьому, доводи позивача про те, що ПАТ "АМКР" нібито мало здійснити оцінку кваліфікації та продуктивності праці з іншими 12-тьма працівниками, які займають посади "начальник лабораторії", не заслуговують на увагу, адже на ПАТ "АМКР" на момент звільнення ОСОБА_1 були відсутні працівники, які займали аналогічну з позивачем посаду, а саме: посаду "начальник метрологічної лабораторії КХВ метрологічного центру управління з якості департаменту з якості" і виконували таку ж роботу, як це передбачено ст.42 КЗпП України та зазначено в правових позиціях Верховного Суду.
Як убачається із матеріалів справи, працівники, на яких посилається позивач, займали посади "начальник експресс-квантометричної лабораторії №1 випробувального центру управління якості департаменту з якості", "начальник експресс-квантометричної лабораторії №2 випробувального центру управління якості департаменту з якості", "начальник лабораторії фізико-механічних і металографічних випробувань дільниці ГД управління з якості департаменту з якості", "начальник хімічної лабораторії металургійного виробництва управління з якості департаменту з якості", "начальник експресс лабораторії конверторного цеху управління з якості департаменту з якості", "начальник лабораторії з ремонту електро-аналітичного устаткування управління з якості департаменту з якості", "начальник електро-механічної лабораторії управління з якості департаменту з якості", тобто посади, які подібні лише щодо наявності у назві посад слів "начальник" та "лабораторія". Проте, стороною позивача не спростовані доводи відповідача, що наявність у департаменті різних лабораторій обумовлено різними функціями та задачами, які виконують відповідні структурні підрозділи.
Таким чином, для того, щоб стверджувати про наявність у ОСОБА_1 визначених частинами 1 та 2 ст.42 КЗпП України переваг для залишення на роботі, позивач мала довести наявність обставин, з якими чинне законодавство пов`язує такі переваги, тобто безпосередньо рівність кваліфікації та продуктивності праці його та інших працівників, що займають такі ж посади та виконують таку ж роботу, однак в силу відсутності аналогічних штатних одиниць (посад) в штатному розписі підприємства, встановити таку рівність не вбачається за можливе.
Щодо тверджень апелянта про порушення ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" вимог ст.ст. 43, 252 КЗпП України.
Згідно доводів ОСОБА_1 , позивач вважає порушенням з боку роботодавця норм ст. 43, 252 КЗпП України, зокрема ту обставину, що його було звільнено з роботи за наявності відмови профспілкового органу в наданні згоди на звільнення позивача.
Нормами п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (...).
Частиною 3 ст.252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).
Так, ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" направило подання №05-1191 від 27 жовтня 2021 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України на дві адреси: до голови первинної профспілкової організації "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" ОСОБА_12 (вищий виборний орган профспілки) та до голови цехової організації профспілкової організації первинної профспілкової організації "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" ОСОБА_14 (структурний виборний орган профспілки, членом якого є ОСОБА_1.). До вказаних подань роботодавець надав пакет документів, що дозволяли б повно та неупереджено його розглянути в передбачені законом строки (засвідчена копія подання №05-1191 від 27 жовтня 2021 року є у матеріалах справи).
Отже, ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" у повному обсязі було виконано вимоги ст.43 та ст. 252 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" № 1045-ХІV від 15.09.1999 року (далі - Закон України №1045- ХІV), з наступними змінами та доповненнями, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.
Як вбачається із матеріалів справи, 12 листопада 2021 року ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" був отриманий лист вих.1 від 12 листопада 2021 року від цехової організації профспілкової організації первинної профспілкової організації "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", в якому зазначено, що цехова організація профспілкової організації відповідно до Статуту профспілки не наділялася правами та повноваженнями на отримання та розгляд подань про надання згоди на звільнення працівників, які є членами виборного органу цехової органіці профспілки. У зв`язку з чим, цехова організація профспілкової організації "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" повернула без розгляду подання №05-1191 від 27 жовтня 2021 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 та рекомендувала звернутися до профспілкового комітету профспілкової організації "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (засвідчена копія листа вих.1 від 12 листопада 2021 року є у матеріалах справи). 
29 листопада 2021 року ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" був отриманий лист вих.№86 від 29 листопада 2021 року разом з витягом з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" №24 від 26 листопада 2021 року (копія листа разом з витягом з протоколу №24 від 26 листопада 2021 року є у матеріалах справи), в якому вказано про прийняте рішення: відмовити адміністрації ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
В наданому витязі з протоколу ППО "Територія захисту" "АрселорМіттал Кривий Ріг" мотивує свою відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 наступним:
адміністрацією ПАТ "АМКР" не дотримано вимог ч. 2 ст. 40 та ч.З ст.49 КЗпП України, в зв`язку з не запропонуванням ОСОБА_1 для перепрацевлаштування іншої роботи, яка б відповідала її спеціальності та кваліфікації;
адміністрацією ПАТ "АМКР" порушено ст. 42 КЗпП України щодо неврахування переважного права на залишення на роботі.
Ознайомившись зі змістом протоколу №24 від 26 листопада 2021 року та мотивами, які були покладені в основу рішення профспілки про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , оцінивши їх на предмет обґрунтованості, відповідач дійшов висновку про безпідставність доводів профспілки щодо відсутності у роботодавця підстав для звільнення позивача та щодо порушення роботодавцем приписів ст. 42 КЗпП України.
Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Відповідно до судової практики Верховного Суду, наприклад, викладеної в постанові від 15 березня 2018 року по справі N°759/1366/16-ц слідує, що: "В аспекті положень ч.7 ст. 43 КЗпП України і ч. 6 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та з урахуванням висновку про право роботодавця звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.
Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами".
Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.
З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.
Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6- 703цс15".
На переконання колегії суддів, мотиви, які були викладені в протоколі №24 від 26 листопада 2021 року засідання профкому ППО "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" є необґрунтованими з огляду на встановлені вище обставини.
Зазначені мотиви є безпідставними, оскільки, в зв`язку із відсутністю роботи за відповідною спеціальністю, в період перебування в процедурі вивільнення ОСОБА_1 були запропоновані 6 (шість) разів переліки вакантних посад на ПАТ "АМКР", в тому числі, і вакантні посади фахівців, на яких, з урахуванням її досвіду роботи, вона б змогла працювати, однак, як було зазначено вище, ОСОБА_1 не надала згоди адміністрації підприємства на переведення її на жодну з цих посад.
Посада начальника лабораторії (метрологічна лабораторія КХВ) метрологічного центру управління з якості згідно із штатним розписом департаменту з якості визначена у кількості 1 одиниці, а, відповідно, ОСОБА_1 - єдина, хто займає вищевказану посаду та підлягає вивільненню в зв`язку з її виключенням, що унеможливлює проведення порівняння на предмет наявності переважного права залишення її на роботі.
Додатково після отримання адміністрацією підприємства відмови профспілкового комітету ППО "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , їй було 2 (два) рази запропоновано переведення на наявні на підприємстві вакантні робочі місця, в тому числі з можливістю перенавчання за рахунок коштів підприємства. ОСОБА_1 не надала згоди адміністрації підприємства на переведення її на жодну з запропонованих їй посад.
Враховуючи вищевикладені обставини, а також на підставі вищевикладених правових норм, ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши від профспілкової організації виписку з протоколу №24 від 26 листопада 2021 року засідання профкому ППО "Територія захисту" ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", в якому вказано про прийняте рішення у вигляді відмови роботодавцю в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , на переконання суду мав право оцінити вказану відповідь на предмет обґрунтованості. За результатами такої оцінки роботодавець прийшов до висновку про необґрунтованість вказаної відмови та у відповідності до приписів ч. 7 ст. 43 КЗпП України прийняв рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що видав наказ №204/л від 18 квітня 2022 року.
Вказані обставини свідчать про необґрунтованість доводів позивача про ігнорування відповідачем рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , оскільки вказане рішення було оцінене роботодавцем на предмет обґрунтованості, а висновки з цього приводу були враховані при прийнятті рішення про звільнення та включені до тексту відповідного наказу про звільнення позивача.
Таким чином на переконання колегії суддів, ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" були в повному обсязі виконані вимоги законодавства щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає звільненню за п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України, переведення на іншу роботу, неодноразово надавав позивачу інформацію про наявні вакантні посади на підприємстві, а тому доводи позивача щодо невиконання ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" вимог трудового законодавства щодо можливого працевлаштування працівника, що вивільнюється, є безпідставними та спростовуються вищезазначеними обставинами, підтвердженими матеріалами справи.
Щодо безпідставності вимог про стягнення моральної шкоди.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Крім того, за змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Проте, в даному випадку трудовий договір з ОСОБА_1 було розірвано на законних підставах, за наявності підстав для таких дій відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та спростовує доводи позивача і унеможливлює задоволення його позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.
Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку, що при ухваленні рішення суду були неправильно застосовані норми матеріального права та не додержано вимог норм процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба