ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

22 квітня 2026 року	Справа №160/34594/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центральної Військово-лікарської Комісії Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Центральної Військово-лікарської Комісії ЗСУ (далі – відповідач, ЦВКЛ ЗСУ), в якій позивач, мовою оригіналу, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
1) Визнати протиправною бездіяльність Центральної Військово-лікарської Комісії ЗСУ код ЄДРПОУ №08356179, під час проведення ВЛК і розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.08.2025 року, яка заключається у нехтуванні власних обов`язків та пропущення строку розгляду даної скарги;
2) Зобов`язати підпорядковані органи МОУ, в особі ЦВЛК внести діагнози до довідки військово-лікарської комісії від 07.08.2005 року за номером, а саме: 
- Енцефалопатія другого ступеню і парадидальний синдром; 
- Посттравматичний імпічмент синдром правого плечового суглобу зі стійкою комбінованою контрактурою після травматичної пробійної плечової плексопатії з переважним ушкодженням нижньої гілки і розвитком чутливих рухових розладів при незначному порушенні функції; 
- Хронічний панкреатит і стеатагепатоз без порушення функції; 
- Міжхребцовий остеохондроз шийного і поперекового відділу хребта ускладнене протрузія міжхребцових дисків в сегментах С5-С6, L4-L5, кила дисків L4-L5, з стійкий виражений больовий м`язово-тонічний сіндром, з порушенням статико-динамічної функції хребта другого ступеню; 
- Деформуючий остеоартроз права колінного суглобу першої стадії дегенеративне пошкодження медіального меніску з больовим синдромом стійкою комбінованою контрактурою незначним порушенням функції; 
- Помірне порушення функції дихання із фіброзними змінами правої легені; 
- Ознаки елевації права купола діафрагми;
3) Зобов`язати Центральну Військово-лікарську Комісію ЗСУ код ЄДРПОУ №08356179 видати солдату ОСОБА_1 направлення на “МСЕК” за формою 088/о.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є військовослужбовцем за мобілізацією з 2015- 2016 та з 2022 року по теперішній момент. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я та загостренням хронічних захворювань позивача було направлено на ВЛК. 07.08.2025 Гарнізонне ВЛК №2 Національний військово-медичний клінічний центр “Головний військово- клінічний госпіталь” (на базі КНП “Свято-Михайлівська клінічна лікарня”) міста Києва було винесено довідку військово-лікарської комісії (надалі - ВЛК) №2025-0807-1254-3155-7 від 07.08.2025, якою ОСОБА_1 було визнано “придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах , закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони ”, тобто “обмежено придатний” за старою термінологією. Позивач вважає, що у вказаному висновку не були відображено реальний стан його здоров`я та взаємозв`язок захворювань із захистом Батьківщини. 11.08.2025 року позивач звернувся із скаргою до ЦВЛК, яка є підпорядкованим підрозділом Міноборони України. Клопотання було зареєстровано в ЦВЛК 18.08.2025 року та лише 20.11.2025 року на електронну пошту ОСОБА_1 надійшла відповідь від ЦВЛК. Позивач наголошує, що відповідь була датована 17.11.2025 та надано її було із значним пропуском строку розгляду у 30-денний термін згідно ст.20 ЗУ «Про звернення громадян». Окрім того, у даній відповіді позивачу було відмовлено в направленні на перегляд рішення ВЛК від 07.08.25 у зв`язку з тим, що наявність у позивача захворювань, які можуть змінити ступінь придатності до військової служби не підтвердженні наданою медичною документацією, а шрами, поранення та їх наслідків які відповідно до вимог Положення зумовлюють непридатність до військової служби, не вбачаюся. Позивач вважає, що факти і доводи викладенні в його клопотанні від 11.08.25 були проігноровані, а особливої уваги заслуговує факт того, що додані до цього клопотання медичні документи взагалі не були предметом розгляду уповноваженої особи ЦВЛК в компетенції яких було розгляд такого клопотання, оскільки у відповіді ЦВЛК було зазначено, що захворювання позивача «не підтвердженні наданою медичною документацією». З такою бездіяльністю позивач не згоден, вважає її протиправною та такою, що завдає йому негативних наслідків у формі неправильних висновків під час повторного проходження МСЕК та перешкоджатиме своєчасному отриманні медичної допомоги у відповідності до ЗУ «Про реабілітацію інвалідів», а також завдає йому майнової і моральної шкоди, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Позовна заява не відповідала вимогам ст.161 КАС України, тому ухвалою суду від 08.12.2025 року була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків. На виконання ухвали суду позивач виправив вказані недоліки, згідно уточненої позовної заяви від 29.12.2025 р. вх.№107277/25.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 року витребувано від відповідача додаткові докази по справі та зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
13.03.2026 року до суду від позивача надійшло клопотання про зменшення позовних вимог, в якому зазначено, що позивача було направлено командуванням на МСЕК в наслідок чого, ним було встановлено інвалідність, тобто частина позовних вимог була виконана і стала наразі не актуальна. З урахуванням того, що протиправна поведінка відповідача, на думку позивача, має непоодинокі випадки, з міркувань суспільного інтересу у формуванні позитивної судової практики, позивач, керуючись ст.47 КАС України, просив зменшити позовні вимоги до, мовою оригіналу: «Визнати протиправною бездіяльність Центральної Військово-лікарської Комісії ЗСУ код ЄДРПОУ №08356179, під час проведення ВЛК і розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.08.2025 року, яка заключається у нехтуванні власних обов`язків та пропущення строку розгляду скарги від 11.08.2025». 
23.03.2026 року до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив, в якому він заперечує проти позову, зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними, а тому у задоволенні адміністративного позову просить відмовити повністю. Відзив обґрунтовано тим, що посадовими особами ЦВЛК ЗСУ було розглянуто скаргу позивача та надано відповідь листом від 17.11.2025 №598/9/27967, про що позивача було поінформовано за адресою, зазначеною у скарзі. Зауважив, що відповідно до пункту 3.4 глави 3 розділу І Положення №402, у разі якщо штатна ВЛК визнає постанову позаштатної ВЛК обґрунтованою або визначає відсутність підстав для направлення заявника на повторний (контрольний) медичний огляд ВЛК, штатна ВЛК надає заявнику відповідне роз`яснення, оформлене листом. Оскільки ЦВЛК ЗСУ, розглянувши (перевіривши) заяву позивача та додані до неї медичні та інші документи, встановила відсутність підстав для її задоволення, відповідачем в межах повноважень, на виконання вищенаведених норм законодавства України, було надано письмову відповідь про відмову у задоволенні вимог позивача, із відповідними роз`ясненнями, за підписом керівника ЦВЛК ЗСУ. Окрім того, оскільки в ЦВЛК ЗСУ створена своя військово-лікарська комісія, відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, ЦВЛК має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (ЛЛК) Збройних Сил України. Разом з тим, Положенням № 402 не передбачено обов`язку ЦВЛК ЗСУ переглядати постанови підпорядкованих військово-лікарських комісій на підставі необґрунтованих звернень (заяв, скарг), які не містять обґрунтованих, належних доказів про порушення військово-лікарської експертизи. Також зауважив, що згідно з усталеною судовою практикою, при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення ВЛК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певної постанови, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності постанови ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Отже, суди вправі перевіряти законність постанови ВЛК лише в межах дотримання процедури її прийняття. Наголошував на тому, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду. На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що діяв у відповідності до приписів частини 2 статті 2 КАС України, згідно з якими суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти та приймати рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Разом із відзивом відповідачем надано витребувані судом докази.
Ухвалою суду від 22.04.2026 року провадження у справі поновлено.
Розглянувши заяву позивача від 13.03.2026 року про зменшення позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
У разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та копій доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі (частина 8 статті 47 КАС України).
Зважаючи на зміст заяви позивача від 13.03.2026 року, враховуючи відсутність заперечень відповідача з цього приводу, суд дійшов висновку, що такі дії ОСОБА_1 не суперечать чинному законодавству, не порушують чиї-небудь права, свободи та інтереси, а тому керуючись статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України суд приймає до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог та задовольняє її.
З огляду на вищевикладене, розгляд позовної заяви ОСОБА_1 здійснюється з урахуванням його заяви (клопотання) про зменшення позовних вимог та в межах таких вимог, мовою оригіналу: «Визнати протиправною бездіяльність Центральної Військово-лікарської Комісії ЗСУ код ЄДРПОУ №08356179, під час проведення ВЛК і розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.08.2025 року, яка заключається у нехтуванні власних обов`язків та пропущення строку розгляду скарги від 11.08.2025». 
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є військовослужбовцем та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , дата видачі 19.07.2023 року, має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
07.08.2025 року позивач пройшов військово-лікарську комісію (далі – ВЛК), медичний огляд було проведено Гарнізонною ВЛК №2 «Національний військово-медичний клінічний центр “Головний військово клінічний госпіталь” (на базі КНП “Свято-Михайлівська клінічна лікарня”)». 
За результатом ВЛК щодо позивача складено довідку від 07.08.2025 року №2025-0807-1254-3155-7 від 07.08.2025 року, у висновках якої зазначено: «На підставі статті 75б, 23 в, 77в, 30б, 54в, 64в графи ІІ Розладу хвороб - Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони».
Не погоджуючись із наведеними у довідці від 07.08.2025 року висновками ВЛК, позивач звернувся до Центральної Військово-лікарської Комісії Збройних Сил України із скаргою від 11.08.2025 року, в якій просив провести перегляд рішення/довідки ВЛК №2025-0807-1254-3155-7 від 07.08.2025 року, винесеною Гарнізонною ВЛК №2 вищою, тобто Центральною Військово-лікарською комісією. Скарга зареєстрована відповідачем 18.08.2025 року за вх.№ К-10895.
Листом від 17.11.2025 року №598/9/27967 ЦВЛК ЗСУ, за результатами розгляду скарги позивача, повідомила ОСОБА_1 , що за встановленим йому діагнозом, враховуючи ступені тяжкості захворювань та ступені порушень функції органів і систем органів, постанову гарнізонної ВЛК №2 НВМКЦ «ГВКГ» про ступінь втрати придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 07.08.2025 №2025-0807-1254-3155-7 прийнято обґрунтовано, відповідно до вимог Положення. Наявність захворювання очей та їх придаткового апарату, не зазначених у довідці ВЛК, які можуть змінити ступінь придатності до військової служби не підтверджені наданою медичною документацією. Згідно наданих копій медичних документів, наявність у позивача захворювань, що значно порушують функції органів і систем органів пов`язаних з розладами нервової системи та сполученої тканини, травми, поранення та їх наслідків, які відповідно до вимог Положення зумовлюють непрацездатність до військової служби, не надано. Ураховуючи зазначене, підстав для скасування постанови гарнізонної ВЛК №2 НВМКЦ «ГВКГ» про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 07.08.2025 №2025-0807-1254-3155-7 чи направлення на контрольний медичний огляду ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби на теперішній час немає. Також позивача проінформовано, що у разі погіршення стану здоров`я, йому пропонується звертатись встановленим порядком до командування військової частини, у якій він проходить службу, з метою направлення на обстеження та лікування, а у разі необхідності – на медичний огляд ВЛК, до закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України за територіальним принципом.
Вважаючи протиправною бездіяльність Центральної Військово-лікарської Комісії ЗСУ код ЄДРПОУ №08356179, під час проведення ВЛК і розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.08.2025 року, яка полягає у нехтуванні власних обов`язків та пропущення строку розгляду даної скарги, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Відповідно до статті 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено та який діє до сьогоднішнього часу.
Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402, з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, було затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за №1109/15800 (далі - Положення №402, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1.2 глави 1 розділу I Положення №402 визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;
встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.
Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.
Згідно з пунктом 3.1 глави 3 Розділу І Положення №402 вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962.
Пунктом 3.2 глави 3 Розділу І Положення №402 визначено, що скарги до штатних ВЛК подаються в строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».
Відповідно до пункту 3.3 глави 3 Розділу І Положення №402 скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
Згідно з пунктом 3.4 глави 3 Розділу І Положення №402 у разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК.
Таке рішення є обов`язковим до виконання та має бути реалізовано не пізніше ніж в місячний строк з дати прийняття.
У разі визнання штатною ВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявнику (скаржнику) з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».
У разі прийняття рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд, військовослужбовці та інші особи, зазначені у пункті 1.2 глави 1 цього розділу, направляються для проходження медичного огляду до іншої ВЛК, ніж та, постанова якої оскаржується.
У разі якщо штатна ВЛК визнає постанову позаштатної ВЛК обґрунтованою або визначає відсутність підстав для направлення заявника на повторний (контрольний) медичний огляд ВЛК, штатна ВЛК надає заявнику відповідне роз`яснення, оформлене листом.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є бездіяльність ЦВЛК ЗСУ під час проведення ВЛК і розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.08.2025 року, яка, на думку позивача, полягає у ігноруванні поданих ним медичних документів та пропуску строку розгляду його скарги.
Отже, беручи до уваги сутність спірних правовідносин, суд при розв`язанні цього спору повинен перевірити дотримання ЦВЛК ЗСУ порядку та строку розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову ВЛК, оформлену довідкою від 07.08.2025 №2025-0807-1254-3155-7, а також відповідність дій відповідача під час розгляду скарги позивача приписам чинного законодавства.
Згідно з пунктом 3.1 глави 3 Розділу І Положення №402 вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються, зокрема, Законом України «Про звернення громадян».
Відповідно до ст.3 Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 року (далі - Закон України №393/96-ВР) під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Згідно з приписами ст.15 Закону України №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). 
Статтею 19 Закону України №393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Відповідно до ст.20 Закону України №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Отже, з урахуванням приписів вищенаведених норм Закону України «Про звернення громадян», до обов`язків відповідача відноситься об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, у тому числі і скаргу позивача. Строк для розгляду таких звернень складає не більше одного місяця від дня їх надходження та може бути продовжений, якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, з повідомленням особі, яка подала звернення. Водночас, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
З матеріалів справи встановлено, що не погоджуючись із наведеними у довідці від 07.08.2025 року висновками ВЛК, позивач звернувся до ЦВЛК ЗСУ із скаргою від 11.08.2025 року, в якій просив провести перегляд рішення/довідки ВЛК №2025-0807-1254-3155-7 від 07.08.2025 року Центральною Військово-лікарською комісією. Скарга була зареєстрована відповідачем 18.08.2025 року за вх.№ К-10895, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
Листом від 17.11.2025 року №598/9/27967 ЦВЛК ЗСУ повідомила позивача про результати розгляду його скарги від 11.08.2025 року.
Отже, розгляд скарги позивача від 11.08.2025 року тримав три місяці.
При цьому, доказів неможливості вирішити порушені у скарзі позивача питання у місячний строк, а також доказів продовження визначеного Законом України «Про звернення громадян» строку розгляду звернень громадян та повідомлення про це позивача, відповідач до суду не надав. 
Тоді як, скарга позивача була розглянута через три місяці після її прийняття до розгляду, тобто у строк, який вдвічі перевищує максимально визначений Законом України «Про звернення громадян» термін для вирішення питань, порушених у зверненні.
Наведені обставини свідчать про протиправну бездіяльність Центральної Військово-лікарської Комісії Збройних Сил України, яка полягає у несвоєчасному розгляді скарги позивача та є підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Центральної Військово-лікарської Комісії Збройних Сил України під час розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.08.2025 року, яка полягає у несвоєчасному розгляді такої скарги.
Щодо вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Центральної Військово-лікарської Комісії ЗСУ під час проведення ВЛК і розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.08.2025 року, яка полягає у нехтуванні власних обов`язків, суд зазначає наступне.
З позовної заяви вбачається, що доводи позивача в цій частині вимог зводяться до незгоди ОСОБА_1 з наданою йому відповіддю, а також висновками ВЛК, так як позивач вказує на неврахування та не внесення у висновок ВЛК від 07.08.2005 року всіх його діагнозів.
Окрім того позивач зазначає, що ЦВЛК мала належним чином виконати власні обов`язки щодо належного розгляду клопотання позивача від 11.08.2025 та прийняти вмотивоване рішення в межах власної компетенції, тобто скасувати довідку ВЛК від 07.08.25 р. та направити позивача на перегляд або доповнити зазначену довідку ВЛК від 07.08.25 відповідними діагнозами, які були раніше проігнорованими Гарнізонним ВЛК №2 м.Києва. Оскільки ЦВЛК цього не зробила, позивач вважає, що відповідачем було порушено порядок розгляду звернень громадян.
Як встановлено з матеріалів справи, листом від 17.11.2025 року №598/9/27967 ЦВЛК ЗСУ, за результатами розгляду скарги позивача, повідомила ОСОБА_1 , що за встановленим йому діагнозом, враховуючи ступені тяжкості захворювань та ступені порушень функції органів і систем органів, постанову гарнізонної ВЛК №2 НВМКЦ «ГВКГ» про ступінь втрати придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 07.08.2025 №2025-0807-1254-3155-7 прийнято обґрунтовано, відповідно до вимог Положення. Наявність захворювання очей та їх придаткового апарату, не зазначених у довідці ВЛК, які можуть змінити ступінь придатності до військової служби не підтверджені наданою медичною документацією. Згідно наданих копій медичних документів, наявність у позивача захворювань, що значно порушують функції органів і систем органів пов`язаних з розладами нервової системи та сполученої тканини, травми, поранення та їх наслідків, які відповідно до вимог Положення зумовлюють непрацездатність до військової служби, не надано. Ураховуючи зазначене, підстав для скасування постанови гарнізонної ВЛК №2 НВМКЦ «ГВКГ» про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 07.08.2025 №2025-0807-1254-3155-7 чи направлення на контрольний медичний огляду ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби на теперішній час немає. Також позивача проінформовано, що у разі погіршення стану здоров`я, йому пропонується звертатись встановленим порядком до командування військової частини, у якій він проходить службу, з метою направлення на обстеження та лікування, а у разі необхідності – на медичний огляд ВЛК, до закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України за територіальним принципом.
Отже, з листа від 17.11.2025 року №598/9/27967 вбачається, що відповідач у межах своєї компетенції розглянув скаргу відповідача та надав обґрунтовану відповідь, з якої вбачається, що документи позивача були належним чином перевірені, проте підстав для задоволення скарги не встановлено.
Слід зазначити, що відповідно підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402 ЦВЛК ЗСУ дійсно має право направляти на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд військовослужбовців, а також розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України тощо.
Водночас, вирішення таких питань є дискреційними повноваженнями ЦВЛК ЗСУ і суд не може здійснювати власну оцінку визначення потреби у направленні на медичний огляд ВЛК, врахування чи неврахування певних діагнозів чи медичних документів, а також достатності документів для прийняття певної постанови, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому визначення наведених питань виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. 
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодзгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних державних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належали б до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Також слід зазначити, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Отже, в межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Враховуючи те, що вирішення питань щодо ступеня придатності особи до військової служби, а також перевірка діагнозів, врахування наданих позивачем медичних документів є дискреційним повноваженням відповідних комісій, яке суд не може перебирати на себе, беручи до уваги предмет спору, доводи позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача під час проведення ВЛК і розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.08.2025 року, яка полягає у нехтуванні власних обов`язків, не знайшли свої підтвердження під час розгляду справи, є необґрунтованими та безпідставними.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Центральної Військово-лікарської Комісії ЗСУ під час проведення ВЛК і розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.08.2025 року, яка полягає у нехтуванні власних обов`язків - відсутні, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог суд відмовляє.
Інші доводи учасників справи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України(далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до ч. 1 і ч. 2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову та ним не було понесено додаткових витрат пов`язаних з розглядом цієї справи, підстави для розподілу судових витрат відсутні, отже розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Центральної Військово-лікарської Комісії Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Центральної Військово-лікарської Комісії Збройних Сил України під час розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.08.2025 року, яка полягає у несвоєчасному розгляді такої скарги.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса