ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 926/853/25	

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя Желік М.Б. 
судді Орищин Г.В.
Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Хом`як Х.А.

розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 б/н та дати (вх.ЗАГС №01-05/162/26 від 16.01.2026)
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.12.2025 (суддя Гончарук О.В., повне рішення складено 23.12.2025)
у справі №926/853/25
за позовом Керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, м.Чернівці
до відповідача 1: Фізичної особи-підприємця Піліпосяна Геворга Вітяєвича, м. Чернівці
до відповідача 2: Державного підприємства дослідного господарства Центральне Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України, м. Чернівці
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Карпатського регіону НААН України, м. Чернівці
про визнання договору відповідального зберігання недійсним та повернення майна

за участю представників:
від апелянта (відповідача-1): не з`явився
від прокуратури: прокурор Мельничук Ю.І.
від позивача: не з`явився
від відповідача-2: не з`явився
від третьої особи: не з`явився

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 19.12.2025 задоволено позов Керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України у справі №926/853/25, визнано недійсним договір відповідального зберігання від 02.10.2017, укладений між Державним підприємством «Дослідне господарство «Центральне» в особі ліквідатора Рабанюка В.С. та ФОП Піліпосяном Геворгом Вітяєвичем, зобов`язано Піліпосяна Г.В. повернути державі в особі Національної академії аграрних наук України приміщення їдальні з інвентарним номером 11 А. площею 329,1 кв.м за адресою: м. Чернівці, вул. Каштанова, 53 К., яке передане на підставі договору відповідального зберігання від 02.10.2017, стягнуто з ФОП Піліпосяна Г.В. на користь Чернівецької обласної прокуратури 4542 грн судового збору, стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України на користь Чернівецької обласної прокуратури 1514 грн судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.12.2025 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, судові витрати покласти на позивача.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2026 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 27.03.2026, призначено розгляд справи на 01.04.2026.
25.03.2026 прокуратура подала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити оскаржене рішення без змін.
В судове засідання 01.04.2026 апелянт не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином та завчасно був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно з яким ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження Піліпосяну Г.В. вручено особисто 02.03.2026.
Треті особи та відповідач-1 також не забезпечили явки представників в судове засідання.
Прокурор зазначив, що вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників, що не з`явились, оскільки явка в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, учасники не звертались до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи.
Колегія суддів, врахувавши те, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.12 ст.270 ГПК України), взявши до уваги, що клопотань про відкладення розгляду справи суду не надходило, дійшла висновку про можливість здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників, що не з`явились.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити оскаржене рішення без змін.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, врахувавши принцип розумності строків розгляду справи, закріплений у ст.2 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на таке.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст позовних вимог, заперечень відповідача та рішення суду першої інстанції.

Керівник Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Піліпосяна Геворга Вітяєвича про визнання недійсним договору відповідального зберігання від 09.02.2017, укладеного між Державним підприємством дослідним господарством «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України, в особі ліквідатора Поповича Д.М. та фізичною особою-підприємцем Піліпосяном Г.В., та про зобов`язання повернути державі в особі Національної академії аграрних наук України приміщення їдальні з інвентарним номером 11А, площею 329,1 кв.м за адресою: м. Чернівці, вул. Каштанова,53 К, яке передане на підставі договору відповідального зберігання від 09.02.2017.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір відповідального зберігання майна є удаваним, оскільки містить ознаки та істотні умови, притаманні для договорів оренди, був укладений ліквідатором ДП ДГ «Центральне» без дозволу органу управління майном - Національної академії аграрних наук України, та попри законодавчу заборону передавати державне майно в безоплатне користування або позичку. Окрім того, на момент укладення договору спірне нерухоме майно не перебувало у власності боржника, оскільки власником була і залишається держава в особі правоволодільця - НААН України.
Як зазначено в позовній заяві, на підставі оспорюваного договору відповідач впродовж більше восьми років продовжує всупереч вимогам чинного законодавства використовувати державне майно без згоди власника для здійснення своєї власної господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Згодом, прокурор подав заяву про зміну предмета позову в порядку ст.46 ГПК України, у якій просив визнати недійсним договір зберігання майна від 02.10.2017, укладений між Державним підприємством дослідним господарством «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України в особі ліквідатора Рабанюка В.С. та ФОП Піліпосяном Г.В., зобов`язати ФОП Піліпосяна Г.В. повернути державі в особі Національної академії аграрних наук України приміщення їдальні з інвентарним номером 11А, площею 329,1 кв.м за адресою: м. Чернівці, вул. Каштанова,53 К.

Відповідач-2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що на момент укладення оспорюваного правочину ДП ДГ «Центральне» було визнано банкрутом, отже, в силу вимог ч.4 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», повноваження органів управління банкрута були припинені, відповідно, ліквідатор мав повноваження на укладення договору відповідального зберігання з метою збереження майна банкрута.
Окрім того, право власності Національної академії аграрних наук України на спірне нерухоме майно було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно лише 09.12.2019.
ДП ДГ «Центральне» шляхом укладення оспорюваного договору не лише зберегло державне майно, а й покращило його та не допустило руйнування, на відміну від НААН України та Буковинської СГДС ІСГ Карпатського регіону, котрі своєю бездіяльністю не забезпечили зберігання та відновлення об`єктів нерухомого майна
Також відповідач вважав, що спір, який виник між державою в особі НААН України та державою в особі ДП ДГ «Центральне», не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач-1 подав заяву про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення про задоволення позовних вимог, керувався такими висновками:
- в спірних правовідносинах прослідковується спрямованість волі сторін оспорюваного договору на встановлення інших цивільно-правових (орендних) відносин, ніж тих, що передбачені договором про зберігання, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин щодо найму нерухомого майна, яке належить до державної власності;
- оспорюваний договір в дійсності є удаваним правочином і правовідносини сторін за ним є орендними та регулюються, зокрема, спеціальним Законом України «Про оренду державного та комунального майна», Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України (на час укладення договору), а також відповідними підзаконними нормативно-правовими актами;
- використання принципу «свободи договору» за наявності чіткого правового регулювання конкретних правовідносин не може бути використано для уникнення необхідності його дотримання, а приватно-правові інструменти не повинні створювати ілюзію дотримання законодавства та добросовісності дій учасників договірних відносин;
- заявлення власником вимоги про визнання недійсним правочину одночасно у поєднанні із вимогою про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (негаторного позову) на підставі статті 391 Цивільного кодексу України, за відсутності доказів звільнення нерухомого майна товариством, відповідає критеріям ефективного способу захисту, визначеним усталеною практикою Верховного Суду;
- з огляду на приписи статей 256, 257 пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини, стосовно вимоги позивача про визнання договору недійсним, трирічний строк позовної давності прокурор не пропустив.

Узагальнені доводи апелянта (відповідача) та інших учасників справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, на підтвердження чого апелянт покликається на такі доводи:
- ухвалою Господарського суду Чернівецької області у справі №5027/805-6/2012 від 09.11.2012 порушено провадження у справі про банкрутство ДП «ДГ «Центральне», а ухвалою від 12.12.2013 введено процедуру санації, отже, відповідно до ст.28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції після 19.01.2013, з 12.12.2013 припинені повноваження Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону та НААН України як органів управління ДП ДГ «Центральне»;
- 22.09.2016 постановою Господарського суду Чернівецької області у справі №5027/805-6/2012 ДП ДГ «Центральне» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру і, відповідно до ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута;
- в пункті 6 ухвали Господарського суду Чернівецької області від 12.12.2013 у справі №5027/805-6/2012 постановлено припинити повноваження органів управління боржника – Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне», що спростовує те, що на момент укладання оспорюваного договору НААН України була органом, уповноваженим управляти майном, закріпленим на балансі за ДП ДГ «Центральне» і, відповідно, лише Академія була наділена правом розпоряджатись цим майном;
- з моменту порушення справи про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Кодекс України з процедур банкрутства як спеціальні нормативно-правові акти мають пріоритет перед іншими законодавчими актами України, що має підтвердження в офіційних відповідях НААН України особам, котрі звертались з питанням про надання згоди на оформлення права оренди нерухомого майна ДП ДГ «Центральне» (відповідь НААН України на звернення особи знаходиться в матеріалах справи);
- відповідно до ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній в момент укладання договору, ліквідатор з дня свого призначення приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута тощо;
- враховуючи норми законодавства, котрі діяли на момент укладення договору відповідального зберігання, з урахуванням припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиненням повноважень власника (власників) майна банкрута з метою збереження майна, ліквідатор уклав договір відповідального зберігання нежитлового приміщення, інвентарний номер 11А площею 270 кв.м., що зумовлює відсутність підстав задоволення вимоги в частині повернення приміщення їдальні з інвентарним номером 11А, площею 329,1 кв.м., однак суд першої інстанції залишив це поза увагою;
- в матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ того, що на момент укладання оспорюваного договору (02.10.2017) постійним користувачем майна, зокрема їдальні, була Буковинська ДМ ГДМ ІСГ Карпатського регіону; 
- ні постанова Президії НААН України від 22.12.2016, оформлена протоколом №22 з додатком, ні акт приймання-передачі від 18.07.2018, ні витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193027176 від 13.12.2019, ні витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна №10-1515095, виданий 19.08.2019 Фондом державного майна України, не доводять те, що на момент укладення оспорюваного договору постійним користувачем майна, зокрема їдальні, була Буковинська ДМ ГДМ ІСГ Карпатського регіону, а власником та розпорядником була НААН України;
- суд першої інстанції не взяв до уваги те, що 31.01.2019 на комітеті кредиторів, в присутності зберігачів державного майна, ліквідатор ДП ДГ «Центральне» Рабанюк В.С. звітував про ліквідаційну процедуру, наголошував, що все майно на балансі боржника, надавав зберігачам довідки про перебування майна на балансі ДП ДГ «Центральне», а 09.01.2020 ліквідатор Мацьоцький О.І. спільно з членами комітету кредиторів проводили обстеження майна, яке знаходилось на балансі ДП ДГ «Центральне» та на збереженні відповідно до договору; листом від 05.01.2022 ліквідатор Мацьоцький О.І. повідомив зберігача про те, що дія договору в 2022 році не припиняється і відповідач зобов`язаний здійснювати заходи щодо збереження переданого майна до моменту повернення та має право використання цього майна;
- щодо підписання акту приймання-передачі від 18.07.2018 – без почеркознавчої експертизи можна зробити висновок про те, що головний бухгалтер не підписував цей акт (а.с.83 матеріалів справи, зворотна сторона), тому суд неправомірно акцентував, що акт приймання-передачі основних засобів засвідчено підписами голови комісії та членів комісії;
- в оскарженому рішенні суд врахував рапорт Чернівецької окружної прокуратури від 13.03.2025 щодо кримінального провадження №42024266010000139 від 09.05.2024, однак в Піліпосяна Г.В. не відбиралися у визначеному законом порядку пояснення, а отже, зазначене в рапорті, як і сам рапорт є неналежним і недопустимим доказом;
- рапорт не є самостійним доказом, оскільки це службовий документ і відомості в ньому є суб`єктивними, неповними та вимагають належної перевірки;
- твердження щодо нібито самочинного переобладнання апелянтом частини приміщення їдальні під житлову квартиру не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, зокрема, договором оренди нежитлових приміщень, який 29.10.2015 уклали ДП ДГ «Центральне» та фізична особа-підприємець Геворгян Карен Карапетович, та актом приймання-передачі до цього договору, у якому зазначено, що на день передачі в приміщенні відсутні водопровід, каналізація, опалення, освітлення у приміщенні, 12 вікон ремонту не підлягають, потребують заміни, двері 4 шт. ремонту не підлягають, потребують заміни, орендоване приміщення потребує капітального ремонту та проведення каналізації, стіни обсипаються, по всіх стінах є сліди грибка;
- в акті приймання-передачі основних засобів від 18.07.2018 (а.с.83) щодо короткої характеристики об`єкта зазначено, що їдальня нова, побудована з цегли та блоку, поштукатурена, дах – крівля шиферна, приміщення знаходиться у задовільному стані, використовується в оренді (випікаються лаваші), з лівої сторони їдальні з допоміжних приміщень цехів переобладнано в житлове приміщення;
- ДП ДГ «Центральне», уклавши договори зберігання, не тільки зберегло державне майно, а за рахунок укладення договорів покращило його та не допустило руйнування, на відміну від НААН України та Буковинської ДМ ГДМ ІСГ Карпатського регіону, котрі своєю бездіяльністю не забезпечили зберігання чи відновлення об`єктів нерухомого майна, а знищили понад 50 об`єктів державного майна зі 169-ти;
- суд першої інстанції залишив поза увагою наявність підстав для закриття провадження у справі, адже під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган, відтак у цій справі спір виник між державою в особі НААН України та державою в особі ДП ДГ «Центральне», тому спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства;
- суд першої інстанції порушив принципи рівності та змагальності сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу на спростування доводів скаржника прокурор наводить такі аргументи:
- апелянт не надав жодного письмового доказу, який би підтверджував законність укладення оспорюваного договору відповідального зберігання від 02.10.2017 і не спростував жоден із встановлених фактів, зокрема, того, що оспорюваний договір укладений без погодження НААН України як органу управління державним майном;
- спірне державне майно (приміщення їдальні) ніколи не перебувало у власності ДПДГ «Центральне», оскільки було лише на балансі відповідача-1 до періоду передачі основних засобів постановою Президії НААН України, оформленої протоколом №22 від 22.12.2016 з відповідним додатком;
- перебування майна на балансі юридичної особи не є тотожним праву власності на таке майно та не породжує повноважень щодо розпорядження ним, натомість, облік майна на балансі є формою бухгалтерського обліку та свідчить лише про тимчасове закріплення майна за суб`єктом господарювання для його утримання та використання, але не породжує права власності на нього;
- майно НААН України належить до державної власності та закріплюється за підпорядкованими науковими установами на праві оперативного управління, що прямо передбачає обмежений характер повноважень щодо такого майна;
- на момент укладення оспорюваного договору від 02.10.2017 спірне приміщення їдальні на підставі постанови Президії НААН України, протоколу №22 від 22.12.2016 (раніше дати укладення договору) вже було передане з балансу ДПДГ «Центральне» на баланс БДСГДС ІСГКР НААН України з наданням останній щодо нього права оперативного управління, що є чинним й досі;
- всі правочини, які вчинялись ліквідаторами ДПДГ «Центральне» після постанови Президії НААН України від 22.12.2016 про передачу основних засобів, а також будь-які письмові довідки, які надавались під час зборів кредиторів, та інші листи, містять ознаки обману приватних суб`єктів господарювання, з якими укладались недійсні договори;
- ДПДГ «Центральне», від імені якого діяв ліквідатор, не мало жодних правових підстав розпоряджатися державним майном, в тому числі передавати його в оренду чи для зберігання з дозволом на його використання зберігачем, без відповідного погодження НААН України як уповноваженого органу управління державним майном;
- спірне майно ніколи не входило в ліквідаційну масу банкрута ДПДГ «Центральне», а листи НААН України про відсутність повноважень щодо розпорядження майном банкрута, на які посилається апелянт, стосувались лише майна банкрута, а не державного майна, яке передано на баланс Буковинської ДСГДС ІСГ Карпатського регіону НААН України;
- на сьогодні, як і на момент укладення оспорюваного договору, власником майна (приміщення їдальні) є держава в особі НААН України, Буковинська ДСГДС ІСГ Карпатського регіону НААН України наділена правом оперативного управління щодо нього; в матеріалах справи наявні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, листи НААН України, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на якій розташоване приміщення їдальні, відомості Фонду держмайна України, БДСГДС ІСГКР НААН України та інші, які в своїй сукупності підтверджують вказаний факт;
- в ході проведення огляду місця події, оформленого відповідним протоколом від 13.03.2025, який зафіксовано в відеофайлі на лазерному носії інформації, чітко зафіксовано факт займання апелянтом приміщення їдальні, розміщення в ній його обладнання та сировини для виготовлення лавашів, готову продукцію заготовок тіста та інше майно; зафіксовано часткове переобладнання приміщення без будь-яких дозволів від власника; разом з цим, наявність чи відсутність переобладнання не впливає на суть спору, оскільки предметом розгляду справи є визнання договору недійсним та звільнення приміщення їдальні;
- на протокол огляду місця події та відеозапис прокурор у позовній заяві посилається в сукупності з іншими матеріалами та письмовими доказами, що спростовує твердження апелянта про неналежність доказу у вигляді рапорту;
- апелянт належними, допустимими та достатніми доказами не підтвердив факт того, що обладнання та майно наявне в приміщенні їдальні належать іншим особам, а не йому, більше того, він в ході проведення огляду самостійно пояснював про правомірність підстав (на його думку) щодо використання приміщення у власній підприємницькій діяльності;
- апелянт не довів в суді першої інстанції факту використання спірного державного майна з дозволу власника та розпорядника цього майна - НААН України;
- суд прийшов до правильного висновку про те, що власник майна - НААН України, та оперативний управитель – Буковинська ДСГДС ІСГКР НААН України, не можуть використовувати приміщення їдальні, реалізовувати своє право користування чи розпорядження ним для забезпечення статутних завдань, у зв`язку із тим, що приватний суб`єкт господарювання в особі апелянта, здійснює там свою господарську діяльність з випіканням лавашів з метою отримання прибутку і жодних коштів держава в особі власника за таке користування майном не отримує 9 років поспіль;
- спірне майно не можливо на конкурсній основі передати в оренду у відповідності до діючих вимог законодавства, оскільки ФОП Піліпосян Г.В. чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні ним власником;
- твердження апелянта про те, що в Буковинської ДСГДС ІСГКР НААН та НААН України припинені повноваження органів управління спірним майном є помилковим, адже постанова Президії НААН України від 22.12.2016, оформлена протоколом №22 з додатком, про передачу майна з балансу однієї установи на баланс іншої не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, а є управлінським рішенням суб`єкта управління об`єктами державної власності, прийнятим у межах наданих законом повноважень, тому не може бути поставлена під сумнів чи оскаржена;
- доведеним є факт, що постановою Президії НААН України належно передано спірне майно Буковинській ДСГДС ІСГКР НААН України, і це свідчить про те, що розпорядник майна у момент винесення постанови не був проінформований про безоплатне передання майна відповідачу-1;
- у сторін правочину не було повноважень на його укладення без згоди НААН України, оскільки такими діями відбулось вилучення державного майна і незаконне заволодіння без уповноваженої згоди на це розпорядника такого майна, тобто, правочин укладений з порушенням законодавства;
- договір передбачав обов`язок відповідача-1 щодо відповідального зберігання майна, натомість матеріалами справи підтверджується факт використання державного майна у власних інтересах задля провадження підприємницької діяльності, пов`язаної із виробництвом хлібобулочних виробів, при цьому основниим видом діяльності відповідача-1 є « 10.71 виробництво хліба та хлібобулочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів тортів, тістечок нетривалого зберігання» (основний), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 1952013334, наявним в матеріалах справи;
- акт приймання-передачі з балансу ДПДГ «Центральне» на баланс Буковинської ДСГДС ІСГКР НААН від 18.07.2018 основних засобів, в тому числі приміщення їдальні, підписано 10 членами комісії, зокрема і діючим на той час ліквідатором Рабанюком В.С. та головним бухгалтером ДПДГ «Центральне», вказаний акт залишається чинним з моменту його підписання і ніким не скасований, а тому твердження апелянта про те, що підписи членів комісії мають бути підтверджені почеркознавчою експертизою є позбавленими логіки, оскільки підстави щодо її проведення відсутні;
- в межах справи №5027/805-6/2012 наявне рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.02.2021, в якому суд розглядав спір за позовом ДПДГ «Центральне», пред`явленим до НААН України та до Буковинської ДСГДС ІСГКР НААН про визнання незаконним та скасування рішення Національної академії аграрних наук України, оформленого протоколом №18 у вигляді постанови Президії НААН України, про безоплатну передачу основних засобів з балансу ДП ДГ «Центральне» на баланс Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України щодо інших об`єктів нерухомості; в цій справі, ліквідатор відповідача-2 Мацьоцький О.І. оскаржував аналогічну постанову Президії НААН з тих же міркувань, на які посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі, проте рішенням суду в позові відмовлено повністю за безпідставністю пред`явлених позовних вимог;
- у відзиві апелянт стверджував, що мав право переобладнувати приміщення, оскільки користувався ним після попереднього орендаря (за договором 2015 року) - ФОП Геворгяна К.К., а вже в апеляційній скарзі додав нову версію і обставини – про те, що переобладнання частини приміщення здійснив не апелянт, а попередній орендар, хоча у відзиві апелянт не заявляв про ці обставини;
- обставини переобладнання частини їдальні та особи, яка здійснила вказане переобладнання без відповідних дозволів не впливають на суть спору про визнання договору недійсним та зобов`язання повернути приміщення, а лише доводять факт самовільних робіт, внаслідок допуску приватних осіб до державного майна без згоди власника;
- посилання апелянта на те, що площа будівлі їдальні становить 270 м кв. не відповідає дійсності, оскільки вказані відомості ґрунтуються лише на підставі умов договору, укладеного ще в 2017 році, тобто до моменту інвентаризації майна, присвоєння йому адреси та фіксації фактичної площі при проведенні державної реєстрації та на підставі оновлених технічних паспортів;
- відповідач-2 (ДПДГ «Центральне») не є органом державної влади чи суб`єктом владних повноважень та не наділене владними повноваженнями, а є лише державним підприємством, що спростовує думку апелянта про те, що спір існує між державою в особі позивача та державою в особі відповідача-2 (ДПДГ «Центральне»);
- постановою Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 визначено, що оскільки НАН України наділена повноваженнями щодо управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, тобто на основі законодавства здійснює управлінські функції, то прокурор має повноваження на представництво інтересів держави в особі НАН України, що відповідає приписам частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», отже, прокурор в межах цієї справи правильно визначив позивача та в загальному суб`єктний склад сторін.

Щодо підстав звернення до суду прокурора в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації 

Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.
Відповідно до абзаців 1-3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Одночасно, згідно з положеннями частин 3-5 ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Таким чином, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Слід звернути увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено такі правові висновки: «…Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим».
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №906/982/19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №520/8065/19 виклала правовий висновок, відповідно до якого оскільки НАН України наділена повноваженнями щодо управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, тобто на основі законодавства здійснює управлінські функції, то прокурор має повноваження на представництво інтересів держави в особі НАН України, що відповідає приписам частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Закон України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» визначає особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук - Національної академії аграрних наук України, Національної академії медичних наук України, Національної академії педагогічних наук України, Національної академії правових наук України, Національної академії мистецтв України - та особливості управління державним майном, яке закріплено за установами, організаціями та підприємствами, що перебувають у віданні Національної академії наук України та національних галузевих академій наук.
Відповідно до статті 1 цього Закону національні галузеві академії наук є державними науковими організаціями України, які здійснюють фундаментальні дослідження, організовують, проводять та координують прикладні дослідження у відповідних галузях науки.
Національна академія наук України, національні галузеві академії наук засновані на державній власності, фінансуються з Державного бюджету України, а також з інших, не заборонених законодавством України, джерел фінансування.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» національні галузеві академії наук, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу національних галузевих академій наук, забезпечують реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, ефективно їх використовують та розпоряджаються цими об`єктами майнового комплексу у межах, визначених законодавством.
В частині другій цієї статті, передбачено, що серед іншого, національні галузеві академії наук:
за погодженням з Кабінетом Міністрів України створюють, реорганізовують, ліквідовують організації, що перебувають у їх віданні, виступають засновниками підприємств із змішаною формою власності, надають дозвіл організаціям, що віднесені до їх відання, на створення підприємств, до статутних фондів яких передаються належні їм майнові права;
ведуть облік об`єктів майнового комплексу національних галузевих академій наук, здійснюють контроль за ефективністю використання таких об`єктів;
надають дозвіл організаціям, що віднесені до відання національних галузевих академій наук, на укладення договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, що обліковується на балансах їх організацій.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності є Національна академія наук України та галузеві академії наук.
У позовній заяві прокурор зазначає, що використання майна, закріпленого за підприємствами та установами Національної аграрної академії наук України, за призначенням має важливе значення для держави та відповідає її інтересам, що полягають у забезпеченні продовольчої безпеки держави як одного з пріоритетних напрямків Національної економічної стратегії на період до 2030 року, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2021 №79.
Продовольче забезпечення та дослідницьку діяльність Законом України «Про критичну інфраструктуру» віднесено до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України. Водночас, виконання науково-дослідних робіт в агропромисловому комплексі об`єктивно неможливе без наявності у підприємств і установ Національної аграрної академії наук України фінансово-економічної основи, матеріальних активів, в тому числі майнових комплексів, нерухомого майна, земельних ділянок.
Також прокурор звертає увагу на те, що питання законності використання нерухомого майна державної власності та земельних ділянок, переданих у постійне користування Національної аграрної академії наук України, перебуває на особливому контролі держави. Зокрема, за результатами здійснення Рахунковою Палатою заходів державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) наукова та науково-технічна діяльність Національної аграрної академії наук України визнана недостатньою для забезпечення належного розвитку галузей агропромислового комплексу. Стан виконання НААН повноважень з управління об`єктами нерухомого майна, відмінними від земельних ділянок, є недостатнім для забезпечення ефективного управління і використання державного майна, у зв`язку з чим виникають корупційні ризики, що можуть призвести до його втрати (звіт від 09.06.2020 №13-1, розміщений на офіційному сайті Рахункової Палати).
Інтереси держави полягають в ефективній діяльності підприємств та установ Національної аграрної академії наук України та виконанні ними важливої дослідної функції для забезпечення інтересів національної продовольчої безпеки. Саме для задоволення цих суспільних потреб такі підприємства створені державою, продовжують функціонувати і у їх постійне користування передано матеріальні та нематеріальні активи, в тому числі об`єкти нерухомості, які мають спеціальний правовий статус державного майна та перебувають під особливим захистом держави.
Прокурор зазначає, що пред`явлення цього позову про визнання недійсним договору відповідального зберігання та повернення приміщення державі зумовлене необхідністю відновлення інтересів держави в особі Національної аграрної академії наук України, порушених внаслідок неправомірного використання та розпорядження об`єктом нерухомості державної форми власності.
Так, у позовній заяві прокурор обґрунтовує вимоги про визнання недійсним договору відповідального зберігання від 02.10.2017, укладеного між Державним підприємством «Дослідне господарство «Центральне» в особі ліквідатора Рабанюка В.С. та фізичною особою-підприємцем Піліпосяном Г.В. та зобов`язання Піліпосяна Г.В. повернути державі в особі Національної академії аграрних наук України приміщення їдальні з інвентарним номером 11 А. площею 329,1 кв.м за адресою: м. Чернівці, вул. Каштанова, 53 К., яке передане на підставі договору відповідального зберігання від 02.10.2017, тим, що оспорюваний договір є удаваним, а саме прихованим договором оренди, і такий укладено без дозволу органу управління майном - Національної аграрної академії наук України.
Відповідно до пп.11. п.59 Статуту Національної аграрної академії наук України, затвердженого Загальними зборами Національної аграрної академії наук України 07. 04.2016 та зареєстрованого Міністерством юстиції України 27.07.2016 (а.с. 154-160, том 1) Президія Національної аграрної академії наук України виступає орендодавцем нерухомого майна, переданого державою у безстрокове користування НААН. 
В новій редакції Статуту, затвердженій 15-23.04.2021, наведене положення пп.11. п.59 збережене у цій же редакції.
Відповідно до п.5, п.7 Статуту Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної аграрної академії наук України (скорочене найменування – БДСГ ДС ІСНКР НААН), затвердженого Президентом Національної аграрної академії наук України 22.01.2020 (а.с. 174-183, том 1), дослідна станція перебуває у віданні Національної аграрної академії наук України як органу управління державним майном; дослідній станції підпорядковане як самостійний суб`єкт з правами юридичної особи Державне підприємство «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної аграрної академії наук України (скорочене найменування – ДПДГ «Центральне» БДСГ ДС ІСНКР НААН).
Відповідно п.1.3. Статуту Державного підприємство «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної аграрної академії наук України, затвердженого Президентом Української академії аграрних наук 12.10.2004, зі змінами, які є невід`ємною частиною статуту, затвердженими президентом Національної аграрної академії наук України 18.08.2010, (а.с.166-173, том 1) ДПДГ «Центральне» підпорядковане Буковинському інституту агромпромислового виробництва НААН, загальне підпорядкування – Національній аграрній академії наук України як органу управління державним майном, закріпленим за господарством.
За твердженням прокурора, незаконна передача на підставі оспорюваного договору у безоплатне користування державного майна, власником якого є Національна аграрна академія наук України, суб`єкту господарювання (відповідачу-2) для здійснення власної господарської діяльності завдає економічних збитків державі, оскільки порушує встановлений порядок у сфері раціонального та належного користування державним майном НААН України, яке повинно використовуватись зі спеціальною метою, в особливому порядку у відповідності до вимог Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу».
Незважаючи на те, що з листів Чернівецької окружної прокуратури Національній аграрній академії наук України стало відомо про факт укладання незаконного договору щодо майна Національної аграрної академії наук України та відсутність будь-якого прибутку за використання цього майна суб`єктом господарювання, жодних заходів претензійно-позовного характеру не було вжито.
До позовної заяви долучено листування прокуратури та позивача. 
Зокрема, у листі від 15.05.2024 за №52-4546ВИХ-24 Чернівецька окружна прокуратура повідомила Національну академію аграрних наук України про те, що здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42024266010000139 від 09.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого у ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України. Відповідно до інформації Управління Західного офісу Держаудитслужби у Чернівецькій області під час проведення ревізії з 09.01.2024 до 29.03.2024 окремих питань фінансово-господарської діяльності Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, проведено обстеження будівель, які знаходяться на обліку та балансі останньої, та встановлено факти використання окремих господарських споруд загальною площею 14 308,0 м.кв. сторонніми особами для здійснення власної господарської діяльності. Одночасно встановлено, що дозволи на використання вказаними особами нерухомого майна у власних потребах не надавалися. Комісія здійснила візуальне обстеження основних засобів, які були передані з балансу ДПДГ «Центральне» на баланс Буковинської дослідної станції за адресою м.Чернівці, вул. Каштанова, 53-К, які використовуються 4-м суб`єктами господарювання за договорами зберігання майна, укладеними у 2018 році з ДПДГ «Центральне», зокрема, ФОП Піліпосян Г.В. - для випічки лавашів.
У відповідь на цей лист Національна академія аграрних наук України листом №10.2-21/478 від 25.06.2024 повідомила, що звернення Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН щодо надання дозволу на передачу в оренду державного майна до НААН не надходили.
01.10.2024 листом №52-9763ВИХ-24 Чернівецька окружна прокуратура просила Національну академію аграрних наук України надати інформацію про заходи, вжиті з метою звільнення об`єктів нерухомого майна, що перебувають на балансі Буковинської ДСГДС ІСГКР НААН України та один з яких використовує ФОП Піліпосян Г.В.
24.12.2024 листом №52-12895ВИХ-24 Чернівецька окружна прокуратура повідомила Національну академію аграрних наук України про те, що на виконання вимог ст.131-1 Конституції України, ст.23, ст.24 Закону України «Про прокуратуру» вивчається питання правомірності використання фізичною особою-підприємцем Піліпосяном Г.В. нежитлових приміщень, а саме хлібобулочного цеху-столової, інвентарний номер 11А, площею 270 кв.м., що знаходиться за адресою м.Чернівці, вул.Каштанова, 53Л, згідно з договором відповідального зберігання від 09.02.2017, укладеного між ДП ДГ «Центральне» та ФОП Піліпосяном В.Г., та просила зазначити чи вживалися НААН заходи щодо усунення порушень інтересів держави, в тому числі шляхом звернення до суду.
У відповідь на вказаний лист Національна академія аграрних наук України листом №014-1 від 07.01.2025 повідомила, що академії не відомі факти та обставини, зазначені у запиті Чернівецької окружної прокуратури та дозвіл на передачу в оренду державного майна не надавався.
15.01.2025 листом №52-641ВИХ-25 Чернівецька окружна прокуратура просила Національну академію аграрних наук України надати інформацію про наміри вжиття заходів з приводу припинення неправомірного використання ФОП Піліпосяном В.Г. для здійснення власної господарської діяльності господарських споруд, зокрема, їдальні за адресою м.Чернівці, вул. Каштанова, 53 К, яка перебуває на балансі та в оперативному управлінні Буковинської ДСДС Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН.
У цьому ж листі прокуратура повідомила, що у разі якщо НААН не звернеться до суду самостійно, прокуратура вирішить питання про вжиття заходів представницького характеру на захист інтересів держави в особі Національної академії аграрних наук України шляхом пред`явлення до суду відповідної позовної заяви на підставі ст.23 Закону України «Про прокуратуру».
У відповідь на вказаний лист Національна академія аграрних наук України листом №10.2.12/29 від 20.01.2025 повідомила прокуратуру, що не буде заперечувати в разі наявності підстав щодо представництва інтересів держави в суді.
31.01.2025 листом №52-1037ВИХ-25 Чернівецька окружна прокуратура повідомила Національну академію аграрних наук України про те, що прокуратура підготувала позовну заяву для звернення до суду. До позовної заяви додано докази надсилання вказаного листа – опис вкладення до цінного листа з відміткою відділення поштового зв`язку від 01.02.2025 та копію поштової накладної.
Позовну заяву подано до Господарського суду Чернівецької області 18.03.2025.
Відтак прокурор дотримався порядку, встановленого у ст.23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, завчасно звернувся до уповноваженого органу з повідомленням про наявність підстав звернення до суду з метою захисту інтересів держави, проте Національна академія аграрних наук України не вжила належних заходів та не звернулась до суду з відповідним позовом самостійно, обмежившись формальним листом про відсутність заперечень щодо звернення до суду прокурором.
При цьому, як прослідковується із наведеного листування, Національна академія аграрних наук України впродовж тривалого часу була обізнана з фактами використання об`єктів нерухомого майна державної власності, щодо яких Академія є органом управління, суб`єктами господарювання для здійснення їхньої господарської діяльності на безоплатній основі і не вживала заходів для усунення порушення вимог законодавства, що свідчить про бездіяльність суб`єкта управління об`єктами державної власності.

Фактичні обставини справи, встановлені за результатами оцінки доказів.

09.11.2012 ухвалою Господарського суду Чернівецької області порушено провадження у справі №5027/805-б/2012 про банкрутство Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області у справі №5027/805-б/2012 від 10.12.2012 введено процедуру розпорядження майном Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне», розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Поповича Д.М.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 12.12.2013 у справі №5027/805-б/2012 відкрито процедуру санації Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне», керуючим санацією призначено арбітражного керуючого Мацьоцького О.І., припинено повноваження органів управління боржника - Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне», - з 12.12.2013; відсторонено керівника боржника з посади в порядку, визначеному законодавством про працю; виконання обов`язків керівника Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» покладено на керуючого санацією арбітражного керуючого Мацьоцького О.І.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 22.05.2014 у справі №5027/805-б/2012 арбітражного керуючого Мацьоцького О.І. звільнено від виконання повноважень керуючого санацією боржника у справі №5027/805-б/2012, керуючим санацією Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» призначено арбітражного керуючого Поповича Д.М.

29.10.2015 Державне підприємство «Дослідне господарство «Центральне» в особі керуючого санацією Поповича Д.М., що діє на підставі ухвали Господарського суду Чернівецької області від 22.05.2014 у справі №5027/805-б/2012, (орендодавець) та фізична особа-підприємець Геворгян Карен Карапетович (орендар) уклали договір оренди нежитлового приміщення – столової, площею 270 кв.м., що знаходиться на вулиці Каштанова, яке належить орендодавцеві. Договір укладено на 2 роки та 11 місяців з правом пролонгації (п.7.1. договору).
Додатком до договору оренди нежитлових приміщень від 29.10.2015 є акт приймання-передачі нежитлового приміщення (столової) площею 270 кв.м. по вул.Каштанова в м.Чернівці, який зі сторони орендодавця підписала комісія у складі керуючого санацією ДП ДГ «Центральне» Поповича Д.М., в.о. директора ДП ДГ «Центральне» Новицького З.М., головного інженера ДП ДГ «Центральне» Николайчук В.В., головного бухгалтера Джоги Д.І. В акті встановлено, що на день передачі в приміщенні відсутні водопровід, каналізація, опалення, освітлення, у приміщенні 12 вікон ремонту не підлягають, потребують заміни, двері 4 шт. ремонту не підлягають, потребують заміни. За висновком комісії орендоване приміщення потребує капітального ремонту та проведення комунікацій, стіни обсипаються, по всіх стінах сліди грибка.

22.09.2016 постановою Господарського суду Чернівецької області у справі №5027/805-б/2012 Державне підприємство «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільськогосподарського господарства Карпатського регіону Національної Академії аграрних наук України визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Поповича Д.М.; припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, звільнено керівника банкрута з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства та припинено повноваження власника (власників) майна банкрута.

22.12.2016 Президія Національної академії аграрних наук України постановила погодитись з пропозицією Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН щодо безоплатної передачі основних засобів з балансу Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН на баланс Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН.
Постанову «Про безоплатну передачу основних засобів з балансу Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН на баланс Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН», оформлену протоколом №22 від 22.12.2016, підписав президент НААН Я.М. Гадзало та віце-президент – головний вчений секретар А.С. Заришняк. Постанову скріплено печаткою НААН.
У додатку до постанови Президії НААН від 22.12.2016 (протокол №22) затверджено перелік наявного нерухомого майна, яке передається з балансу Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН» на баланс Буковинської державної сільськогосподарської станції НААН, зокрема, в. п.41 зазначено:
їдальня нова, інвентарний номер 11-а, первинна балансова вартість 98286,58 грн, залишкова балансова вартість 18236,82 грн.

Відповідно до п.п. 11 п.59 Статуту Національної академії аграрних наук України (затвердженого Загальними зборами Національної аграрної академії наук України 07. 04.2016 та зареєстрованого Міністерством юстиції України 27.07.2016) Президія НААН в установленому порядку веде облік об`єктів майнового комплексу НААН, здійснює управління ними і контроль за ефективністю їх використання та збереженням, зокрема: 
закріплює майно НААН за науковими та іншими установами, підприємствами та організаціями, що перебувають у віданні НААН;
визначає відповідно до законодавства та цього статуту повноваження наукових та інших установ, підприємств і організацій, що перебувають у віданні НААН щодо управління майном;
здійснює в установленому порядку перерозподіл майна між науковими та іншими установами, підприємствами та організаціями, що перебувають у віданні НААН;
а також:
виступає орендодавцем нерухомого майна, переданого державою у безстрокове користування НААН;
надає дозвіл науковим та іншим установам, підприємствам та організаціям, що перебувають у віданні НААН, на укладання договорів оренди майно, у тому числі нерухомого майна, яке обліковується на їх балансі.

09.02.2017 Державне підприємство дослідне господарство «Центральне» в особі ліквідатора Поповича Д.М., що діє на підставі постанови Господарського суду Чернівецької області від 22.09.2016 у справі №5027/805-б/2012 (замовник) та Фізична-особа підприємець Піліпосян Г.В., який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця №20380000000040631 від 26.04.2016 (зберігач) уклали договір відповідального зберігання нежитлового приміщення, а саме хлібобулочного цеху-столової, інвентарний номер №11А площею 270 кв.м., що знаходиться за адресою м.Чернівці, вул.Каштанова, 53,Л.
Відповідно до акту приймання-передачі на зберігання від 09.02.2017 замовник передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання нежитлові приміщення, а саме хлібобулочний цех-столову, інвентарний номер №11А площею 270 кв.м., що знаходиться за адресою м.Чернівці, вул.Каштанова, 53,Л, залишкова вартість 18 381,64, що належить замовнику згідно з переліком майна.

05.09.2017 ухвалою Господарського суду Чернівецької області у справі №5027/805-б/2012 припинено повноваження арбітражного керуючого Поповича Д.М., призначено ліквідатором Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» арбітражного керуючого Рабанюка В.С.

02.10.2017 Державне підприємство дослідне господарство «Центральне» в особі ліквідатора Рабанюка В.С., що діє на підставі ухвали Господарського суду Чернівецької області від 05.09.2017 у справі №5027/805-б/2012 (замовник) та Фізична-особа підприємець Піліпосян Г.В., який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця №20380000000040631 від 26.04.2016 (зберігач) уклали договір відповідального зберігання майна.
Відповідно до п.1.1. договору замовник передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання нежитлові приміщення, а саме: хлібобулочний цех-столова, інвентарний номер №11А, площею 270 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Каштанова, 53 Л, залишкова вартість 18381,64 що належить замовнику згідно з переліком майна.
Згідно з п.2.1. договору передача майна підтверджується складанням акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною договору.
У пункті 3.1. договору визначено, що замовник має право: в будь-який час зажадати від зберігача повернення його майна, яке передане на зберігання.
Відповідно до п.3.2. договору замовник зобов`язаний: відшкодувати зберігачеві фактичні витрати, понесені ним на збереження та утримання майна; повідомити зберігача про всі недоліки переданого ним майна; забрати майно від зберігача після закінчення строку зберігання.
Згідно з п. 3.3. зберігач зобов`язаний: вжити всіх заходів для збереження майна; дбати про передане на зберігання майно, як про своє власне; у разі використання предмета договору, оплачувати за його користування; повернути майно на першу вимогу замовника в 5-и денний термін після відшкодування зберігачеві фактичних витрат, понесених ним на збереження та утримання майна.
Пунктом 3.4. договору передбачено, що зберігач має право: залучати третіх осіб для зберігання даного майна; у разі необхідності використовувати дане приміщення.
Відповідно до п. 4.1. договору сторони домовилися, що вартість наданих послуг зберігачем по охороні, захисту та збереженню (підтриманню) майна в належному стані становить 2970 грн 00 коп. (дві тисячі дев`ятсот сімдесят гривень 00 коп.) в місяць та залишається незмінною протягом терміну дії договору. Плата за послуги підлягає індексації згідно чинного законодавства.
Згідно з п. 4.2. договору сторони дійшли згоди, що зберігач в рахунок вартості послуг за збереження даного майна має право використовувати приміщення.
Пунктом 4.3. договору визначено, що у разі невикористання нежитлових приміщень замовник, оплачує фактичну вартість зберігачеві за збереження та утримання майна до 5-го числа наступного місяця.
Відповідно до п. 4.4. розрахунки між сторонами по цьому договору здійснюються у готівковій або безготівковій формі.
Згідно з п. 5.1. договору у разі втрати (розкрадання) переданого на зберігання майна зберігач зобов`язується вжити заходів щодо відшкодування нестачі майна за цінами згідно з переліком.
Пунктом 5.2. визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання зобов`язань, якщо таке невиконання викликане обставинами, що не залежать від волі сторін. Сторона зобов`язана письмово повідомити другу сторону про настання таких обставин з вказівкою на офіційне джерело інформації про них.
Відповідно до п.6.1. договір набирає чинності з дня його підписання та укладається терміном на один рік, якщо жодна сторона за п`ять днів до закінчення дії договору письмово не повідомить про намір його припинити, цей договір продовжується на один рік.
Згідно з п.6.2. договору всі інші умови договору, не врегульовані цим договором, регулюються чинним цивільним законодавством України. Всі спори з приводу виконання або розірвання цього договору, не врегульовані переговорами сторін, вирішуються в судовому порядку.
Пунктом 6.3. договору передбачено, що сторони вправі в період дії цього договору вносити в нього зміни шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору.
У розділі 7 договору «Місцезнаходження і реквізити сторін» вказано «Замовник: ДПДГ «Центральне» Зберігач: ФОП Піліпосян Г.В.», договір не містить жодних відомостей щодо місцезнаходження сторін, їх реквізитів, розрахункових рахунків тощо.
Договір підписали та скріпили печатками ліквідатор ДПДГ «Центральне» В.С. Рабанюк та ФОП Г.В. Піліпосян.

Відповідно до довідки Чернівецького міського комунального Бюро технічної інвентаризації №96 від 17.01.2018, виданої Буковинській державній сільськогосподарській дослідній станції НААН, на вул.Каштановій в м.Чернівцях розташовані будівлі та споруди згідно з наведеним у довідці переліком, зокрема під літерою «А» - будівля їдальні площею 329,10 кв.м., під літерами «К» і «Л» розміщені будівлі зерносховища; з метою впорядкування поштових адрес на території міста пропонується будівлям та спорудам надати поштову адресу вул.Каштанова, №53-К в м.Чернівцях.

18.07.2018 директор Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН В.Д.Осадчук затвердив акт приймання-передачі основних засобів (особа, що передає основні засоби – ДПДГ «Центральне», особа, що приймає основні засоби – Буковинська ДСГДС НААН, інвентарний номер 11а, первісна вартість 98286,58 грн., рік побудови 1988), відповідно до якого на підставі постанови Президії НААН від 22.12.2016, протоколу №22, наказу №1 Буковинської ДСГДС від 16.01.2017 «Про передачу основних засобів» проведено огляд їдальні нової, м.Чернівці, вул.Каштанова,20, та визначено, що приміщення знаходиться у задовільному стані, використовується в оренді (випікаються лаваші), з лівої сторони їдальні з допоміжних приміщень цехів переобладнано в житлове приміщення.
Акт підписали голова комісії – заступник директора БДСГДС О.Б.Лесик, члени комісії – вчений секретар БДСГДС В.Г. Семенчук, зав. відділом БДСГДС С.В. Гаврилець, наук. співробітник БДСГДС В.С. Драб, в.о. гол. бухгалтера БДСГДС М.Й. Іванюк, наук. співробітник БДСГДС К.М. Меленко, бухгалтер БДСГДС О.Ф.Січкар, головний бухгалтер ДП ДГ «Центральне» О.І.Джога.
В рядку «об`єкт основних засобів здав» акт підписав ліквідатор ДП ДГ «Центральне» В.С.Рабанюк. В рядку «об`єкт основних засобів прийняв» акт підписав директор Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН В.Д.Осадчук.

14.02.2019 рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №69/3 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо присвоєння поштових адрес, розділ будинковолодінь, погодження складу нерухомого майна індивідуальних будинковолодінь на території міста Чернівців після проведення інвентаризації та після прийняття їх в експлуатацію (делеговані повноваження)» вирішено присвоїти поштову адресу – вул.Каштанова, 53-К – будівлі їдальні літ.А загальною площею 329,10 кв.м.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна від 10.05.2019 №10-15-8715, балансоутримувачем об`єкта майна - їдальні в м.Чернівці. вул.Каштанова, 53К, інвентарний номер 11а, площею 329,1 кв.м., є Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН, суб`єктом управління, який здійснює управління майном є Національна академія аграрних наук України.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193027176 від 13.12.2019 будівля їдальні 329,1 кв.м. за адресою вул. Каштанова, 53-К, м. Чернівці, на праві власності належить Національній академії аграрних наук з розміром частки: 1 на підставі витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, серія та номер: 10-1515095, виданий 19.08.2019, видавник Фонд державного майна України; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50214407 від 13.12.2019, форма власності: державна.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 26.12.2019 у справі №5027/805-б/2012 припинено повноваження ліквідатора Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Рабанюка В.С. та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Мацьоцького О.І. 

05.01.2022 ліквідатор ДП ДГ «Центральне» О.Мацьоцький надіслав ФОП Піліпосяну Г.В. заяву про продовження дії договору зберігання від 02.10.2017.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2600499922013 від 25.08.2023 та витягу з Державного реєстру речових прав №391376518 від 16.08.2024 земельна ділянка з кадастровим номером:7310136900:52:001:008, за адресою: вул. Каштанова, 53-К, м. Чернівці, із видом цільового призначення земельної ділянки: 01.09 для дослідних і навчальних цілей, площею 0,5632 на праві постійного користування належить Буковинській державній сільськогосподарській дослідній станції Української академії аграрних наук, м.Чернівці.

26.03.2024 комісія у складі заступника директора з наукової роботи Дослідної станції Лесик О.Б., науковий співробітник Дослідної станції Меленко Л.Є. в присутності головного державного аудитора відділу контролю в аграрній галузі екології та природокористування Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області Дмитрюк С.Ю. склали акт візуального обстеженення основних засобів за адресою вул.Крижанівського (Каштанова) 53К – Рогізна, переданих з балансу ДП ДГ «Центральне» на баланс Буковинської державної сільськогосподарської станції ІСКГР НААН, в якому встановлено, що будівлю за інвентарним номером 11а – їдальня, використовує ФОП Піліпосян Г.В. – частину для випікання, а частину – як склад.

05.04.2024 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області склало акт №07-33/3 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Буковинської державної сільськогосподарської станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України за період з 01.07.2021 до 31.12.2023, в якому встановлено, що майно Буковинської дослідної станції використовується сторонніми особами без укладення договорів оренди між Буковинською дослідною станцією, яка наділена правом оперативного управління та суб`єктами, які використовують це майно в порушення п.2 ст.9 Закону України від 03.10.2019 №157 «Про оренду державного та комунального майна», що свідчить про неефективне використання майна площею 14 308,0 м.кв. та втрату доходів. В тому числі, за адресою м.Чернівці, вул.Каштанова 53К – Рогізна встановлено 6 об`єктів, які використовуються суб`єктами господарювання за договорами зберігання майна, укладеними в 2018 році з ДП ДГ «Центральне», зокрема і ФОП Піліпосян Г.В. (для випічки лавашів) (аркуш акту ревізії 58-59).

Постановою Чернівецької окружної прокуратури про надання дозволу на розголошення таємниці досудового розслідування та використання матеріалів кримінального провадження з метою представництва інтересів держави в суді від 24.11.2024 постановлено надати дозвіл на розголошення таємниці досудового розслідування в кримінальному провадженні №42024266010000139 від 09.05.2024 на використання матеріалів кримінального провадження з метою застосування прокурором представницьких повноважень, зокрема, шляхом надання посвідчених документів, які містяться в матеріалах провадження для їх долучення до позовної заяви прокурора.
До позовної заяви долучено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №42024266010000139 від 09.05.2024, рапорти Чернівецької окружної прокуратури від 21.11.2024 та від 13.03.2025, протокол огляду місця події від 13.03.2025 (з доказами відеофіксації огляду).
Відповідно до рапорту прокурора Чернівецької окружної прокуратури М.Федоряка керівнику Чернівецької окружної прокуратури П.Шевчуку №52-215ВН-25 від 13.03.2025, Чернівецькою окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42024266010000139 від 09.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України.
У цьому рапорті зазначено, що 13.03.2025 в межах кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду міста Чернівці від 11.03.2025 проведено огляд місця події, в ході якого за допомогою технічних засобів зафіксована процесуальна дія щодо огляду приміщення їдальні з інвентарним номером 11-А за адресою вул.Каштанова, 53-К, м.Чернівці. ФОП Піліпосян Г.В. використовує вказане приміщення їдальні у власних цілях (згідно з поясненням останнього – для налагодження обладнання, призначеного для виготовлення хлібобулочних виробів, а також для виготовлення експериментальних зразків хлібобулочних виробів).
Окрім цього, зафіксовано, самочинне переобладнання ФОП Піліпосяном Г.В. частини приміщення їдальні під житлову квартиру орієнтовною площею 100 м.кв. в якій наявна повністю обладнана кухня, санвузол, близько 3 житлових кімнат. Вказані роботи проведено без дозволів власника, а також особи наділеної правом оперативного управління щодо вказаного майна в особі БДСГДС ІСГ КР НААН України, в.о. директора якого був безпосередньо присутній під час проведення вказаного огляду.
Приміщення їдальні на момент огляду обладнано під виробничий цех, в якому наявне технологічне устаткування: тісто формувальні станки, тістомісильне обладнання, виробничі столи для формування виробів, пекарське обладнання для випічки тіста, стелажі для зберігання готових виробів (на момент огляду були наявні готові хлібобулочні вироби в сформованому для випікання вигляді та одне із приміщень їдальні повністю заповнено цілісними мішками з борошном).
В протоколі огляду місця події від 13.03.2025, що складений старшим слідчим слідчого відділу Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області капітаном поліції Жуковською Д.А на підставі ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/1965/25 від 11.03.2025 проведеним оглядом встановлено: що об`єктом складу являється приміщення будівлі їдальні за адресою: м. Чернівці, вул. Каштанова, 53-К (інв. №11-а).
З коридору ліворуч, наявні двері дерев`яні з скляними вставками з яких здійснюється вхід до технічного приміщення, в якому знаходиться обладнання для виготовлення хлібо-булочних виробів. В цій кімнаті знаходиться 8 столів, стелажі з інвентарем у кімнаті 6 шт, 1 тісто-машина, 1 тачка, піч, безліч мішків з борошном. На столах, під кришками наявні заготовки хлібо-булочних виробів. Протокол огляду скріплений підписами двох понятих, прокурора, в.о. директора БДС, заступника директора та ФОП Піліпосян Г.В.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 31.03.2025 у справі №5027/805-б/2012 закрито провадження у справі про банкрутство ДП ДГ «Центральне».

Станом на дату звернення прокурора з позовною заявою до суду будівля їдальні площею 329,1 кв.м. за адресою м.Чернівці, вул.Каштанова будинок 53-К зареєстрована на праві власності за Національною академією аграрних наук України, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №409732412 від 27.01.2025.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Відповідно до ч.3 ст.7 КУЗПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи. 
На момент подання позовної заяви — 18.03.2025, та на момент відкриття провадження у справі №926/853/25 — 24.03.2025, щодо відповідача-2 - ДП ДГ «Центральне», тривала судова процедура ліквідації, відтак справа підлягала розгляду в порядку, передбаченому ст.7 КУзПБ.
Водночас, провадження у справі №5027/805-б/2012 про банкрутство ДП ДГ «Центральне» закрито ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 31.03.2025, яка набрала законної сили та є чинною.
Враховуючи те, що після відкриття провадження у справі №926/853/25 — 24.03.2025, провадження у справі про банкрутство відповідача-2 було невдовзі (31.03.2025) закрито, що унеможливило застосування алгоритму процесуальних дій, визначеного у ч.3 ст.7 КУзПБ, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що у цьому випадку відсутні підстави стверджувати, що справу розглянуто неповноважним складом суду.

Предметом позову у цій справі є визнання недійсним удаваного правочину та зобов`язання повернути майно власнику.
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У статті 235 Цивільного кодексу України визначено ознаки удаваного правочину.
Так, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (ч.1 ст.235 ЦК України). 
Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ч.2 ст.235 ЦК України).
Колегія суддів зазначає, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. 
На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, правочин який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним. Таким чином, вимоги про визнання удаваним договору спрямовані на встановлення обставин, які є підставою для вирішення спору та підлягають з`ясуванню судом під час вирішення спору (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №522/14890/16-ц).
Слід зазначити, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.
Як було встановлено з матеріалів справи, 02.10.2017 Державне підприємство дослідне господарство «Центральне» в особі ліквідатора Рабанюка В.С., що діяв на підставі ухвали Господарського суду Чернівецької області від 05.09.2017 у справі №5027/805-б/2012 (замовник) та Фізична-особа підприємець Піліпосян Г.В., який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця №20380000000040631 від 26.04.2016 (зберігач) уклали договір відповідального зберігання майна.
Відповідно до ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Відповідно до ст.944 Цивільного кодексу України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.
Відповідно до ст.947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.
Відповідно до ст.949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
Правовий аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що, як правило, договір зберігання укладається без права користування річчю, адже правовою природою такого договору є забезпечення збереження речі та повернення її неушкодженою, оскільки така річ перебуває у володінні зберігача, а не у користуванні. Право користування річчю зберігач може отримати за попередньою згодою поклажодавця. Правова природа договору зберігання з наданням зберігачеві права користування полягає у спрямуванні волі і волевиявлення сторін на зберігання речі, при цьому послугу надає зберігач, а оплачує поклажодавець, або ж зберігання здійснюється безоплатно.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24.06.2025 у справі №916/4487/23(916/971/24).
Натомість, на підставі оспорюваного договору відповідального зберігання між сторонами виникли та існують правовідносини, які мають ознаки, притаманні договору оренди нерухомого майна.
Зокрема, у п. 4.1. оспорюваного договору передбачено, що вартість наданих послуг зберігачем по охороні, захисту та збереженню (підтриманню) майна в належному стані становить 2970,00 грн в місяць та залишається незмінною протягом терміну дії договору. Водночас, в п.4.2. договору зазначено, що зберігач в рахунок вартості послуг за збереження майна має право використовувати приміщення. Зберігач у разі використання предмета договору повинен оплачувати за його користування (п.3.3.), розрахунки між сторонами можуть здійснюватися і в готівковій і в безготівковій формі.
Тобто, за оспорюваним договором ДПДГ «Центральне» в особі ліквідатора фактично передало нерухоме майно фізичній особі-підприємцю, який не є професійним зберігачем, з правом його використання за плату.
При цьому, розмір та порядок здійснення такої оплати умовами договору не передбачено, окрім зазначення можливості здійснення розрахунків в готівковій і безготівковій формі.
З матеріалів справи встановлено, що зберігач впродовж дії оспорюваного договору використовує нежитлове приміщення для здійснення підприємницької діяльності – випікання лавашів, яка відповідає основному виду діяльності фізичної особи-підприємця Піліпосяна Г.В., зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Також в оспорюваному договорі передбачено автоматичну пролонгацію строку дії договору, що є ознакою, притаманною договорам оренди нерухомого майна.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що волевиявлення сторін при укладенні оспорюваного договору було направлено не на зберігання державного майна, а на користування підприємцем державним майном для власних потреб.
Про те, що дійсною метою договору є орендні правовідносини опосередковано свідчать відомості, встановлені в акті приймання-передачі основних засобів від 18.07.2018, відповідно до якого на підставі постанови Президії НААН від 22.12.2016, протоколу №22, наказу №1 Буковинської ДСГДС від 16.01.2017 «Про передачу основних засобів» проведено огляд їдальні нової, м.Чернівці, вул.Каштанова,20, та визначено, що приміщення знаходиться у задовільному стані, використовується в оренді (випікаються лаваші), з лівої сторони їдальні з допоміжних приміщень цехів переобладнано в житлове приміщення.
Отже, фактичні правовідносини, що склались між відповідачами притаманні договору оренди (найму), за яким наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ст.759 ЦК України), а дійсна мета оспорюваного договору – використання відповідачем-1 об`єкту державного майна у своїй господарській діяльності.
Водночас, оскільки нежитлові приміщення, які за оспорюваним договором відповідального зберігання фактично було передано в оренду фізичної особи-підприємця, є об`єктом державного майна, що належить Національній аграрній академії наук України.
На момент укладення спірного договору - 02.10.2017, відносини оренди рухомого та нерухомого майна, об`єктів майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук були врегульовані Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-ХІІ, з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук» №3065-14.
Відповідно до Закону України «Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук» до національних галузевих наук відноситься Національна аграрна академія наук України.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук» (в редакції, чинній станом на дату укладення оспорюваного договору) національні галузеві академії наук, серед іншого, надають дозвіл організаціям, що віднесені до відання національних галузевих академій наук, на укладення договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, що обліковується на балансах їх організацій.
Кошти, що отримані від оренди об`єктів майнового комплексу національних галузевих академій наук, у повному обсязі спрямовуються на виконання статутних завдань національних галузевих академій наук та організацій, що віднесені до відання національних галузевих академій наук.
Зокрема, відповідно до п.п. 11 п.59 Статуту Національної академії аграрних наук України (затвердженого Загальними зборами Національної аграрної академії наук України 07.04.2016 та зареєстрованого Міністерством юстиції України 27.07.2016) Президія НААН в установленому порядку веде облік об`єктів майнового комплексу НААН, здійснює управління ними і контроль за ефективністю їх використання та збереженням, зокрема, виступає орендодавцем нерухомого майна, переданого державою у безстрокове користування НААН та надає дозвіл науковим та іншим установам, підприємствам та організаціям, що перебувають у віданні НААН, на укладання договорів оренди майно, у тому числі нерухомого майна, яке обліковується на їх балансі.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» (в редакції, чинній станом на дату укладення оспорюваного договору) об`єктами управління державної власності є державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук. Відповідно до ст.4 вказаного Закону суб`єктами управління об`єктами державної власності є Національна академія наук України та галузеві академії наук.
Відповідно до п.30 ч.1 ст.6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» (в редакції, чинній станом на дату укладення оспорюваного договору) уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодавцям об`єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували погодження укладення оспорюваного договору відповідального зберігання нерухомого майна, який фактично є договором оренди, з органом управління об`єктом державної власності – Національною аграрною академією наук України, яка є позивачем у цій справі.
Відповідач-1 в апеляційній скарзі зазначає, що позивач – Національна аграрна академія наук України, на момент укладення оспорюваного договору вже не була органом управління щодо майна ДП ДГ «Центральне», яке було передане на відповідальне зберігання, адже останнє було визнано банкрутом і договір ФОП Піліпосян Г.В. укладав з ліквідатором.
Такі доводи скаржника спростовуються встановленими з матеріалів справи обставинами.
Зокрема, згідно з п. 1.1, 1.3. Статуту Державного підприємства дослідного господарства «Центральне» Буковинського інституту агропромислового виробництва УААН від 12.10.2004 (дата державної реєстрації: 13.10.2004, дата державної реєстрації змін 06.06.2012) Державне підприємство дослідне господарство «Центральне» Буковинського інституту агропромислового виробництва УААН підпорядковується Державному підприємству УААН безпосередньо підпорядковане Буковинському інституту агропромислового виробництва УААН.
Загальне підпорядкування: Українській академії аграрних наук як органу по управлінню державним майном, закріпленим а господарством.
Відповідно п. 4.1. ст. 4 Статуту ДПДГ «Центральне» використання земельних ділянок та майна, переданих державою у безстрокове безоплатне користування академії, здійснюється відповідно до законодавства України, Статутів Академії та Інституту, а також цього статуту. Порядок володіння та користування земельними ділянками і майном та питаннями, пов`язаними з вилученням землі, погоджується Президією Академії.
Пунктом 4.8. статті 4 Статуту ДПДГ «Центральне» передбачено, що майно господарства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі господарства.
Відповідно до п. 4.9 ст. 4 Статуту ДПДГ «Центральне» майно господарства є державною власністю і закріплене за ним Українською академією аграрних наук на праві господарського відання.
Здійснюючи це право, господарство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном згідно з чинним законодавством, Статутом академії та наукової установи, якій воно підпорядковане і цим Статутом відповідно до мети і статутних завдань господарства.
Згідно з п. 4.11 ст. 4 Статуту ДПДГ «Центральне» господарству забороняється без дозволу Академії безоплатно передавати в будь-якій формі закріплене за ним державне майно іншим установам, організаціям, підприємствам, а також громадянам.
Оплачувана передача іншим установам, підприємствам, організаціям та громадянам будівель, споруд, житла та інших приміщень, обладнання, транспортних засобів та інших основних засобів директором господарства може здійснюватися в установленому законодавством порядку та лише з дозволу Президії академії.
Пунктом 4.17 статті 4 Статуту ДПДГ «Центральне» визначено, що господарство з дозволу Президії Академії та в установленому нею порядку здавати в оренду нерухоме майно та приміщення, які закріплені за господарством Академією і тимчасово не використовується в науково-дослідних, виробничих та інших господарських цілях на вигідних для господарства умовах, керуючись чинним законодавством України про оренду державного майна.
Відповідно до п.88 р. 9 Статуту Національної академії аграрних наук України (в редакції від 07.04.2016, зареєстрованого 27.07.2016 чинні на момент укладення спірного договору) майновий комплекс НААН складається з усіх матеріальних та нематеріальних активів (далі – об`єкти майнового комплексу), які перебувають на балансі НААН і наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у її віданні, закріплені державою за НААН в безстрокове користування або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів, одержаних в результаті фінансово-господарської діяльності, чи набуті іншим шляхом, не забороненим законом.
Відповідно до п.п. 2 п. 74 у віданні НААН перебувають підприємства та організації: дослідні господарства, експериментальні і дослідні виробництва, інші підприємства, які забезпечують виконання завдань Академії.
Відповідно до п.п. 11 п.59 Статуту Національної академії аграрних наук України Президія НААН в установленому порядку веде облік об`єктів майнового комплексу НААН, здійснює управління ними і контроль за ефективністю їх використання та збереженням, зокрема: 
закріплює майно НААН за науковими та іншими установами, підприємствами та організаціями, що перебувають у віданні НААН;
визначає відповідно до законодавства та цього статуту повноваження наукових та інших установ, підприємств і організацій, що перебувають у віданні НААН щодо управління майном;
здійснює в установленому порядку перерозподіл майна між науковими та іншими установами, підприємствами та організаціями, що перебувають у віданні НААН.
22.12.2016 Президія Національної академії аграрних наук України прийняла постанову «Про безоплатну передачу основних засобів з балансу Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН на баланс Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН», оформлену протоколом №22, у додатку до якої затверджено перелік наявного нерухомого майна, яке передається з балансу Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН» на баланс Буковинської державної сільськогосподарської станції НААН.
У цьому переліку зазначено і нерухоме майно, яке є предметом зберігання (фактичної оренди) за оспорюваним договором, зокрема, в п.41 переліку зазначено: їдальня нова, інвентарний номер 11-а, первинна балансова вартість 98286,58 грн, залишкова балансова вартість 18236,82 грн.
Таким чином, Президія НААН України, відповідно до повноважень, визначених законодавством та статутом, розпорядилась об`єктом державної власності, який перебуває в її управлінні, прийнявши постанову про передачу майна з балансу ДП ДГ «Центральне» (відповідача-2) на баланс Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН (третьої особи).
В будь-якому випадку, передання у фактичну оренду нерухомого майна, яке є об`єктом управління державної власності, і суб`єктом управління об`єктами державної власності щодо якого є НААН України, потребувало погодження цього органу.
При цьому, обставини відкриття щодо ДП ДГ «Центральне» процедури санації, а згодом – ліквідації, у справі №5027/805-б/2012, на які покликається апелянт, не впливають на повноваження НААН України як суб`єкта управління об`єктами державного майна, що перебувало до 22.12.2016 на балансі ДП ДГ «Центральне».
Так, ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 12.12.2013 у справі №5027/805-б/2012 про банкрутство ДП «ДГ «Центральне» введено процедуру санації. Відповідно до ч.4 ст.28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній станом на 12.12.2013) з моменту винесення ухвали про введення процедури санації: керівник боржника звільняється з посади у порядку, визначеному законодавством; управління боржником переходить до керуючого санацією; зупиняються повноваження органів управління боржника - юридичної особи щодо управління та розпорядження майном боржника, повноваження органів управління передаються керуючому санацією, за винятком повноважень, передбачених планом санації.
Постановою Господарського суду Чернівецької області від 22.09.2016 у справі №5027/805-б/2012 ДП ДГ «Центральне» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній станом на 22.09.2016), з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній станом на 22.09.2016), усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.
Відповідно до ч.8 ст.42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній станом на 22.09.2016) майно, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.
Таким чином, об`єкти нерухомого майна державної власності, які перебували на балансі банкрута – ДП ДГ «Центральне», відповідно до постанови Президії Національної академії аграрних наук України, від 22.12.2016, оформленої протоколом №22, передано на баланс Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України.
Апелянт стверджує, що особам, котрі звертались з питанням про надання згоди на оформлення права оренди нерухомого майна ДП ДГ «Центральне», Національна аграрна академія наук України надавала письмові відповіді, відповідно до яких з моменту порушення справи про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Кодекс України з процедур банкрутства як спеціальні нормативно-правові акти мають пріоритет перед іншими законодавчими актами України, відтак повноваження органу управління майном боржника є припиненими.
На підтвердження цього доводу апелянт покликається на наявні в матеріалах справи відповіді Національної аграрної академії наук України.
Слід зазначити, що в матеріалах справи наявна копія листа Національної аграрної академії наук України від 06.12.2026 (а.с.124, том 2, долучена до додаткових пояснень відповідача-2 від 10.11.2025), у якій шляхом тушування темним маркером закрито інформацію щодо особи, яка зверталась до Національної аграрної академії наук України, номеру цього листа, а також щодо ідентифікації будівель ДП ДГ «Центральне», про згоду на передання в оренду яких йшлося.
Наведене унеможливлює надання оцінки такому листу як письмовому доказу у справі, який відповідно до вимог ч.1 ст.91 ГПК України має містити дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Апелянт наголошує у скарзі, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що на момент укладання оспорюваного договору (02.10.2017) постійним користувачем майна, зокрема їдальні, була Буковинська ДМ ГДМ ІСГ Карпатського регіону, а власником та розпорядником була НААН України.
Зокрема, звертає увагу на те, що суд першої інстанції не правильно встановив, що акт приймання-передачі основних засобів від 18.07.2018 (а.с.83 матеріалів справи, зворотна сторона) засвідчено підписами голови комісії та членів комісії, адже без почеркознавчої експертизи можна зробити висновок про те, що головний бухгалтер не підписував цей акт.
Колегія суддів відхиляє такий довід, оскільки з матеріалів справи встановлено, що акт приймання-передачі основних засобів від 18.07.2018 підписали голова комісії – заступник директора БДСГДС О.Б.Лесик, члени комісії – вчений секретар БДСГДС В.Г. Семенчук, зав. відділом БДСГДС С.В. Гаврилець, наук. співробітник БДСГДС В.С. Драб, в.о. гол. бухгалтера БДСГДС М.Й. Іванюк, наук. співробітник БДСГДС К.М. Меленко, бухгалтер БДСГДС О.Ф.Січкар, головний бухгалтер ДП ДГ «Центральне» О.І.Джога. В рядку «об`єкт основних засобів здав» акт підписав ліквідатор ДП ДГ «Центральне» В.С.Рабанюк. В рядку «об`єкт основних засобів прийняв» акт підписав директор Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН В.Д.Осадчук.
Натомість, крім твердження про сумнів в достовірності підпису головного бухгалтера, апелянт не покликається на будь-які докази, які б свідчили про невідповідність акту вимогам законодавства, чи спростовували факт приймання-передачі основних засобів.
Також, як доречно вказує прокурор у відзиві на апеляційну скаргу, твердження апелянта про те, що ліквідатор ДП ДГ «Центральне» Рабанюк В.С. під час проведення засідань комітету кредиторів банкрута наголошував, що все майно на балансі боржника та надавав зберігачам довідки про перебування майна на балансі ДП ДГ «Центральне», а 09.01.2020 ліквідатор Мацьоцький О.І. спільно з членами комітету кредиторів проводили обстеження майна, яке знаходилось на балансі ДП ДГ «Центральне» та на збереженні відповідно до договору, а згодом листом від 05.01.2022 повідомив зберігача про те, що дія договору в 2022 році не припиняється, не спростовують встановлених обставин щодо відсутності погодження передачі об`єктів нерухомого майна державної власності з органом управління цим майном, натомість, можуть свідчити про введення в оману суб`єктів господарювання, з якими було укладено договори відповідального зберігання нерухомого майна.
Доводи апелянта про те, що ліквідатор відповідача-2 та відповідач-1 мали на меті збереження майна з урахуванням припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиненням повноважень власника (власників) майна банкрута спростовуються тим, що впродовж дії договору відповідач-1 використовував спірне майно для здійснення підприємницької діяльності – випікання хлібобулочних виробів.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
При цьому, за змістом ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що договір про відповідального зберігання майна, який укладено 02.10.2017 між ДП ДГ «Центральне» в особі ліквідатора Рабанюка В.С. (замовник) та ФОП Піліпосяном Г.В. (зберігач), має мету приховування правовідносин, що характерні для оренди майна, є удаваним правочином, суперечить вимогам законодавства в частині відсутності погодження органу управління об`єктом майна державної власності на передання майна в оренду, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним відповідно до ст.215 ЦК України.
Також встановленими з матеріалів справи обставинами спростовується твердження апелянта про те, що предметом оспорюваного договору є відповідальне зберігання нежитлового приміщення, інвентарний номер 11А площею 270 кв.м., що зумовлює відсутність підстав задоволення вимоги в частині повернення приміщення їдальні з інвентарним номером 11А, площею 329,1 кв.м.
Так, те, що відповідач-1 на підставі оспорюваного договору відповідального зберігання використовує саме нежитлове приміщення їдальні з інвентарним номером 11А, площею 329,1 кв.м., яке підлягає поверненню власнику – Національній аграрній академії України, підтверджується рядом доказів, наявних в матеріалах справи:
- рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №69/3 від 14.02.2019 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо присвоєння поштових адрес, розділ будинковолодінь, погодження складу нерухомого майна індивідуальних будинковолодінь на території міста Чернівців після проведення інвентаризації та після прийняття їх в експлуатацію (делеговані повноваження)», яким вирішено присвоїти поштову адресу – вул.Каштанова, 53-К – будівлі їдальні літ.А загальною площею 329,10 кв.м.;
- витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна від 10.05.2019 №10-15-8715, відповідно до якого балансоутримувачем об`єкта майна - їдальні в м.Чернівці. вул.Каштанова, 53К, інвентарний номер 11а, площею 329,1 кв.м., є Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН, суб`єктом управління, який здійснює управління майном є Національна академія аграрних наук України;
- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193027176 від 13.12.2019, відповідно до якого будівля їдальні 329,1 кв.м. за адресою вул. Каштанова, 53-К, м. Чернівці, на праві власності належить Національній академії аграрних наук.
Щодо доводів апелянта про те, що рапорт Чернівецької окружної прокуратури від 13.03.2025 щодо кримінального провадження №42024266010000139 від 09.05.2024 не є належним та допустим доказом у справі, слід зазначити, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції надав оцінку зазначеному рапорту в сукупності з іншими доказами у відповідності до вимог ч.2 ст.86 ГПК України, відповідно до якої суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.1 ст.222 Кримінально-процесуального кодексу України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. До позовної заяви додано постанову Чернівецької окружної прокуратури про надання дозволу на розголошення таємниці досудового розслідування та використання матеріалів кримінального провадження №42024266010000139 з метою представництва інтересів держави в суді від 24.11.2024, якою постановлено надати дозвіл на розголошення таємниці досудового розслідування та використання матеріалів кримінального провадження з метою застосування прокурором представницьких повноважень, зокрема, шляхом надання посвідчених документів, які містяться в матеріалах провадження, для їх долучення до позовної заяви прокурора.
Із матеріалів кримінального провадження, зокрема, протоколу огляду місця події встановлено, що відповідач-1 використовує майно, яке є предметом оспорюваного договору для здійснення підприємницької діяльності. Ці обставини підтверджуються також іншими доказами у справі, зокрема, актом приймання-передачі основних засобів від 18.07.2028, актом Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області №07-33/3 від 05.04.2024 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Буковинської державної сільськогосподарської станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України за період з 01.07.2021 до 31.12.2023.
Окрім того, у скарзі апелянт наводить аргументи на спростування зафіксованого в матеріалах кримінального провадження факту самочинного переобладнання апелянтом частини приміщення їдальні під житлову квартиру. Зокрема, апелянт вказує на те, що в акті приймання-передачі до договору оренди нежитлових приміщень, який 29.10.2015 уклали ДП ДГ «Центральне» та ФОП Геворгян К.К., зазначено, що на день передачі в приміщенні відсутні водопровід, каналізація, опалення, освітлення у приміщенні, 12 вікон ремонту не підлягають, потребують заміни, двері 4 шт. ремонту не підлягають, потребують заміни, орендоване приміщення потребує капітального ремонту та проведення каналізації, стіни обсипаються, по всіх стінах є сліди грибка. Водночас, як вказує апелянт, в акті приймання-передачі основних засобів від 18.07.2018 щодо короткої характеристики об`єкта зазначено, що їдальня нова, побудована з цегли та блоку, поштукатурена, дах – крівля шиферна, приміщення знаходиться у задовільному стані, використовується в оренді (випікаються лаваші), з лівої сторони їдальні з допоміжних приміщень цехів переобладнано в житлове приміщення.
Слід зазначити, що предметом доказування в межах цього спору, є недійсність договору відповідального зберігання та факт перебування переданого за цим недійсним договором майна у користуванні відповідача-1 – ФОП Піліпосяна Г.В.
Аргументи апелянта щодо недоведеності фактів самочинного переобладнання частини нежитлового приміщення не спростовують встановлені обставини використання відповідачем-1 нерухомого майна, переданого йому нібито для відповідального зберігання, з метою здійснення власної господарської діяльності впродовж дев`яти років без сплати орендних платежів власнику цього нерухомого майна.
У зв`язку з тим, що обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення є позовна вимога про визнання оспорюваного договору відповідального зберігання недійсним, задоволенню підлягає також і похідна позовна вимога про зобов`язання ФОП Піліпосяна В.Г. повернути власнику нерухоме майно, яке він використовує на підставі договору, визнаного судом недійсним.
Щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідач-2 (ДПДГ «Центральне») не є органом державної влади чи суб`єктом владних повноважень та не наділене владними повноваженнями, а є державним підприємством, що спростовує доводи апелянта про те, що у цій справі спір виник між державою в особі НААН України та державою в особі ДП ДГ «Центральне», і такий спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Окрім того, в основі спору лежать саме господарські правовідносини, що склалися між відповідачами (державним підприємством та фізичною особою-підприємцем) в порушення майнових прав та інтересів позивача (органу управління об`єктами майна державної власності), а тому спір належить до юрисдикції господарських судів.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції апелянт просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності.
Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Перебіг позовної давності за вимогою заінтересованої особи (уповноваженого державного органу) про визнання недійсним оспорюваного договору, стороною якого позивач не є, розпочинається з дня укладення договору.
У спірному випадку датою звернення прокурора в інтересах позивача до суду є 18.03.2025, а предметом спору – визнання недійсним договору, укладеного від 02.10.2017.
Таким чином, строк позовної давності мав би сплинути 02.10.2020, проте 30.03.2020 Законом України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, дію карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, припинено з 30.06.2023.
Оскільки, в спірному випадку строк дії позовної давності спливав 02.10.2020, тобто під час дії карантину, продовження строку дії позовної давності тривало до 30.06.2023.
Проте, відповідно до п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Оскільки станом на дату звернення прокурора з цим позовом до суду – 18.03.2025, дія воєнного стану ще тривала, трирічний строк позовної давності прокурором не пропущено.
Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. 
Апелянт не спростував висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, не довів порушення судом норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги відповідача слід відмовити, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.12.2025 у справі №926/853/25 – залишити без змін.
В порядку ст.129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н та дати (вх.ЗАГС №01-05/162/26 від 16.01.2026) – відмовити.
2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.12.2025 у справі №926/853/25 – залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повну постанову складено 20.04.2026.

Головуючий суддя Желік М.Б. 

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.