ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 640/24110/19
адміністративне провадження № К/990/41458/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Желєзного І.В.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції справу № 640/24110/19
за позовом  ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство енергетики України та Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», про визнання протиправним та скасування розпорядження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Бартащук Любов Петрівна,
на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року (головуючий суддя Петричкович А.І.),
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року (колегія суддів у складі: судді-доповідача - Кучми А.Ю., суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
1. У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач, КМУ), в якому просив:
1.1. визнати протиправним та скасувати розпорядження КМУ від 27.11.2019 № 1122-р «Про припинення повноважень президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ОСОБА_1.».
2. Позов обґрунтовано незаконністю розпорядчого акта КМУ з підстав відсутності у відповідача компетенції на прийняття рішення про припинення повноважень позивача і неможливості застосування КМУ пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до позивача, як керівника державного підприємства, оскільки, положення якого, на його переконання, підлягають застосуванню лише до керівників господарських товариств, яким Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАК «Енергоатом») не є.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.03.2025 прийнято до провадження справу № 640/24110/19, передану цьому суду на підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13.12.2022 № 2825-ХІ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та Порядку передачі справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399.
4. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.03.2025, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2025, провадження у справі № 640/24110/19 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).
5. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що правовідносини у цій справі є трудовими, а сутність даного спору полягає у вирішенні питання правомірності звільнення позивача з посади, діяльність на якій не пов`язана з проходженням публічної служби, а орган в якому працював позивач є державною установою та не є органом державної влади, що виключає можливість його розгляду адміністративним судом.
5.1. На виконання вимог частини першої статті 239 КАС України суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, роз`яснив позивачеві, що оскільки спір по суті є трудовим, то він повинен вирішуватися місцевим загальним судом в порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, тобто відноситься до юрисдикції цивільного судочинства.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
6. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Бартащук Л.П., звернувся до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою з підстав неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, у якій просив скасувати ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2025, справу № 640/24110/19 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
6.1. Касатор наполягав на тому, що висновки судів попередніх інстанцій про належність цього спору до цивільного судочинства є помилковими. Скаржник зауважив, що позовні вимоги обґрунтовані ним незаконністю розпорядчого акта КМУ з підстав відсутності у відповідача компетенції на прийняття рішення про припинення повноважень позивача і неможливості застосування відповідачем пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України до позивача, як керівника державного підприємства, тобто позивач просив суд перевірити розпорядчий акт суб`єкта владних повноважень з підстав законності його прийняття на відповідність вимог статті 19 Конституції України та відповідно до статті 2 КАС України.
6.2. У цьому контексті касатор підкреслив, що при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав, ним розмежовано (І) правовідносини, які виникли в силу спеціальної процедури призначення і звільнення позивача, як Президента ДП «НАК «Енергоатом», з Кабінетом Міністрів України (у зв`язку зі здійсненням останнім, як суб`єктом владних повноважень, владних управлінських функцій управління у державному секторі економіки у відповідності до положень частини першої статті 24 Закону України «Про Кабінет Міністрів України та статті 22 Господарського кодексу України), з яким у позивача не виникало трудових відносин, та (ІІ) трудові правовідносини, які виникли у позивача з Міністерством енергетики України на підставі контракту, як особливої форми трудового договору, відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України, статті 73 Господарського кодексу України і положень Закону України «Про управління об`єктами державної власності». 
6.3. Наголошуючи на тому, що Конституцією України не наділено КМУ компетенцією прийняття рішень про припинення повноважень посадових осіб державних підприємств, як не наділено такими повноваженнями КМУ і положеннями статті 22 Господарського кодексу України та Закону України «Про управління об`єктами державної власності», якими визначено компетенцію КМУ, як представника власника об`єктів державної власності, скаржник підкреслив, що згідно з пунктом 7 частини першої статті 11-4 вказаного Закону припинення повноважень керівника належить до виключної компетенції наглядової ради підприємства (у разі її утворення). Оскільки наглядова рада у ДП «НАК «Енергоатом» на час прийняття спірного рішення КМУ була відсутня і жоден закон не визначав право відповідача виконувати повноваження наглядової ради у разі, якщо вона не була створена, а між сторонами у цій справі відсутні трудові правовідносини, то касатор вважав, що є всі підстави для оскарження спірного розпорядження КМУ саме в порядку адміністративного судочинства.
6.4. Поруч із цим касатор зауважив, що навіть якщо прийняти до уваги, що КМУ, ухвалюючи оскаржуване розпорядження щодо позивача, здійснював повноваження уповноваженого суб`єкта управління об`єктами державної власності і такий порядок пов`язаний із діяльністю юридичної особи та управлінням нею вказує на корпоративний характер правовідносини, що є визначальним для визначення юрисдикції цього спору, але жодним чином ці правовідносини не можуть характеризуватися як трудові.
6.5. У зв`язку з цим касатор звертав увагу Суду на неврахуванні судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду щодо розмежування юрисдикції між цивільною та господарською юрисдикцією спорів про припинення повноважень керівника, викладених у постановах від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 та від 10.07.2024 у справі № 573/1020/22, відповідно до яких суди попередніх інстанцій могли б вирішити питання визначення юрисдикції для подальшого розгляду цієї справи саме на користь господарського, однак аж ніяк не цивільного судочинства.
7. Ухвалою Суду (у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючий суддя (суддя-доповідач): ОСОБА_2., судді Рибачук А.І., Тацій Л.В.) від 27.10.2025 відкрито касаційне провадження за цією касаційною скаргою.
8. У зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 13.01.2026 № 17/0/15-26 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку», а також виданням наказу Голови Верховного Суду від 13.01.2026 № 86/0/5-26 «Про відрахування судді ОСОБА_2 зі штату Верховного Суду», 14.01.2026 був проведений повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями, за результатом якого сформовано новий склад суду для розгляду касаційної скарги: головуюча суддя Коваленко Н.В., судді: Бучик А.Ю., Рибачук А.І.
9. Ухвалою Верховного Суду від 18.02.2026 задоволено заяви про самовідвід суддів Верховного Суду Коваленко Н.В., Бучик А.Ю., Рибачука А.І. та відведено цих суддів від участі у справі № 640/24110/19 (адміністративне провадження № К/990/41458/25), касаційну скаргу передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому КАС України.
10. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 19.02.2026 № 214/0/78-26 (у зв`язку з постановленням Верховним Судом 18.02.2026 ухвали про відведення судді-доповідача Коваленко Н.В. та суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І. від розгляду справи № 640/24110/19 (адміністративне провадження № К/990/41458/25) за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2025, що унеможливлює їх участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді: Соколов В.М., Желєзний І.В.
11. Ухвалою Верховного Суду від 24.02.2026 справу № 640/24110/19 прийнято до провадження.
12. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 15.04.2026 закінчено підготовчі дії у справі та призначено до розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи відповідно до статті 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи
13. Не погодившись із доводами касаційної скарги, КМУ подав письмовий відзив, за змістом якого просив залишити без задоволення вимоги цієї касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
13.1. Відповідач наголосив на тому, що посада президента ДП «НАК «Енергоатом» не відноситься до посад публічної служби та не має характеру публічної служби у розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України.
13.2. Спираючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.03.2019 № 826/20585/14, КМУ наполягав на тому, що звільнення позивача спочатку було реалізовано оскаржуваним розпорядженням КМУ, а потім прийнятим на його виконання наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 03.12.2019 № 884-о, а тому позовні вимоги про скасування таких рішень пов`язані єдиним характером цих правовідносин, які по суті є трудовими, що не може бути вирішено в порядку адміністративного судочинства, а тому, на переконання КМУ, суди попередніх інстанцій правильно застосували у цій справі наслідки, передбачені пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України. 
14. Міністерство енергетики України (Міненерго), не погодившись із доводами касаційної скарги, також подало Суду письмовий відзив, за змістом якого просило залишити без задоволення вимоги цієї касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
14.1. За доводами Міненерго, цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а суди попередніх інстанцій правильно застосували у цій справі наслідки, передбачені пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України
15. Згідно з довідками про доставку електронного листа документ в електронному вигляді - касаційна скарга від 10.10.2025 у справі № 640/24110/19 доставлена до електронного кабінету ДП «НАК «Енергоатом» 13.10.2025 о 08:54, а ухвала про відкриття касаційного провадження від 27.10.2025 - 28.10.2025 о 12:20. Правом подати відзив чи пояснення на касаційну скаргу цей учасник справи не скористався, що відповідно до статті 338 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку. 
Висновки Верховного Суду
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
16. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого. 
17. Згідно з висновками Конституційного Суду України, сформованими у Рішенні від 09.09.2010 № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24.12.2004 № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод особи.
18. В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод особи у відповідних правовідносинах.
19. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
20. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. 
21. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
22. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України (у редакції чинній на час прийняття судами оскаржуваних рішень) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
23. За визначеннями, наведеними у частині першій статті 4 КАС України:
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7);
публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17).
24. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.
25. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
26. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин.
27. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
28. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 823/2042/16, від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18 та інші).
29. Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із припиненням повноважень президента ДП «НАК «Енергоатом» ОСОБА_1 на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.
30. Згідно з пунктом 1.1 Статуту ДП «НАК «Енергоатом» (створеного відповідно до постанови КМУ від 17.10.1996 № 1268) це підприємство засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України. За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, організаційно-правовою формою цієї юридичної особи є державне підприємство.
31. Пунктом 7.7 Статуту визначено, що контракт з президентом ДП «НАЕК «Енергоатом» укладає в установленому порядку Міністр енергетики та вугільної промисловості України (прим. Суду - згодом реорганізоване в Міністерство енергетики України (Міненерго)).
32. Пунктом 4 постанови КМУ від 17.10.1996 № 1268 установлено, що вищим органом управління компанії є правління. Оперативне управління господарською діяльністю компанії здійснює президент компанії. Президент, перший віце-президент компанії, а також віце-президенти компанії призначаються на посаду і звільняються з посади КМУ.
33. Отже суди попередніх інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин, виходячи з того, що суть цього спору полягає у вирішенні питання правомірності припинення повноважень позивача на посаді президента ДП «НАЕК «Енергоатом», діяльність на якій не пов`язана з проходженням публічної служби, а компанія в якій працював позивач є державним підприємством, а не органом державної влади чи місцевого самоврядування, що виключає можливість розгляду цього спору в порядку адміністративного судочинства.
34. Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій в тій частині, що ухвалення КМУ розпорядження від 27.11.2019 № 1122-р «Про припинення повноважень президента ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_1 » та винесення на його підставі Міністерством енергетики та захисту довкілля України наказу від 03.12.2019 № 884-о «Про припинення повноважень та звільнення ОСОБА_1 » є етапами однієї процедури, яка охоплювала одні й ті самі правовідносини, які за своїм характером не утворюють публічно-правового спору та не пов`язані з проходженням публічної служби.
35. Реагуючи на доводи касаційної скарги щодо наявності у цій справі ознак публічно-правового спору через те, що серед підстав позову позивач обґрунтовував незаконність розпорядчого акта КМУ відсутністю у відповідача компетенції на прийняття рішення про припинення повноважень позивача і неможливості застосування відповідачем пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України до позивача, як керівника державного підприємства, Суд вважає за необхідне зауважити таке.
36. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 19 КАС України (у редакції, що діяла на час вирішення справи в суді першої інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
37. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 820/3713/17 за змістом процитованої правової норми, компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.
38. У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 802/833/17-а сформовано висновок, відповідно до якого, компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, є розв`язання законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень. 
39. Застосовуючи до обставин цієї справи правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо визначення ознак компетенційного спору, викладені, зокрема, у постановах від 13.03.2019 у справі № 820/3713/17 та від 12.06.2019 у справі № 9901/70/19, слід констатувати відсутність компетенційного спору між позивачем та відповідачем.
40. Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про застосування у цій справі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, відповідно до якої суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
41. Водночас, оцінюючи доводи касаційної скарги в частині неправильності віднесення цього спору судами попередніх інстанцій до трудових спорів, розгляд яких належить до цивільної юрисдикції, Суд виходить із такого.
42. Велика Палата Верховного Суду сформувала системний підхід щодо розмежування між цивільною та господарською юрисдикцією спорів про припинення повноважень керівника та/або членів виконавчого органу господарського товариства.
43. Так, у постанові від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що 01.06.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014 № 289-VIII, відповідно до підпункту 1 пункту 1 якого частину першу статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 такого змісту « 5) припинення повноважень посадових осіб». Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного Закону передбачення такої підстави розірвання трудового договору забезпечить «можливість розірвання трудового договору без наведення підстав при припиненні повноважень посадових осіб».
44. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду у справі № 205/4196/18 підкреслила, що під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 статті 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення. Тому Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що для визначення юрисдикції суду для розгляду ініційованого звільненим з посади керівником юридичної особи (її виконавчого органу) спору з цією юридичною особою, її власником (органом, уповноваженим здійснювати від імені власника управління такою особою) про законність звільнення цього керівника (припинення його повноважень або усунення від посади), слід враховувати таке:
44.1. За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України).
44.2. До юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення). 
45. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 510/456/17, від 19.02.2020 у справі №145/166/18, від 19.02.2020 у справі № 361/17/15-ц). 
46. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 510/456/17, від 19.02.2020 у справі № 145/166/18, від 19.02.2020 у справі № 361/17/15-ц, постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 № 359/8573/20).
47. Повертаючись до обставин цієї справи, Суд зауважую, що позаяк у справі, яка розглядається, повноваження ОСОБА_1 припинені КМУ на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, то з урахуванням наведеної вище позиції Верховного Суду, такі правовідносини є корпоративними, а не трудовими.
48. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства, у зв`язку з чим належить роз`яснити позивачу, що на спірні правовідносини у цій справі поширюється юрисдикція господарського суду. 
49. Підсумовуючи наведене, Суд констатує, що доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття цього касаційного провадження знайшли часткове підтвердження в ході касаційного розгляду.
50. За таких обставин, ураховуючи приписи частини першої статті 351 КАС України, Верховний Суд уважає за необхідне змінити мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, виклавши їх у редакції цієї постанови.
51. З огляду на результат розгляду цієї справи судові витрати відповідно до вимог статті 139 КАС України не розподіляються.
Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 351, 356, 359 КАС України, Суд -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Бартащук Любов Петрівна, задовольнити частково.
2. Змінити мотивувальну частину ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року, виклавши їх у редакції цієї постанови, в іншій частині ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі № 640/24110/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько І.В. Желєзний   В.М. Соколов