ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року	Львів	Справа № 460/2510/23 пров. № А/857/9399/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В. Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року, головуючий суддя – Комшелюк Т.О., постановлена у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Рівненській області щодо відмови у списанні безнадійного боргу, який рахується за ОСОБА_1 поза межами 1095 днів у сумі 146948,71грн відповідно податкового повідомлення-рішення № 0035272/5202-1705 від 23.03.2018 року, податкового повідомлення-рішення № 0035271/5202-1705 від 23.03.2018 року, податкового повідомлення-рішення № 0019508-5213-1705 від 04.03.2019, податкового повідомлення-рішення № 0019509-5213-1705 від 04.03.2019 року; зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненській області повторно розглянути питання щодо визнання податкового боргу ОСОБА_1 безнадійним та його списання згідно заяви ОСОБА_1 від 22.12.2022 року б/н з урахуванням висновків суду.
Позивачем подано до суду заяву у порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив суд постановити ухвалу, якою визнати протиправною бездіяльність відповідача, суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Рівненській області щодо неналежного виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 року у справі № 460/2510/23.
Окремою ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі №460/2510/23 - задоволено; визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Рівненській області щодо неналежного виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 року у справі № 460/2510/23, які полягають у відмові у списанні податкового боргу за заявою ОСОБА_1 від 22.12.2022 року всупереч висновкам рішення суду; зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.
Не погоджуючись з вищезазначеною окремою ухвалою суду першої інстанції, ГУ ДПС в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена окрема ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену окрему ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що робочою групою з розгляду спірних питань при визначенні достатності підстав для визнання податкового боргу безнадійним та його списання згідно ст. 101 ПК України, вирішено що за даною заборгованістю не минув строк позовної давності, визначений ст. 102 ПК України, про що позивача повідомлено листом ще від 19.01.2024 року № 479/6/17-00-13-02 09, тому відсутні підстави для визнання його безнадійним та списання. Зазначив, що заява про встановлення судового контролю подана з пропуском строку, визначеним частиною 4 статті 383 КАС України, та не підлягала розгляду.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За вимогами частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території Україна
За правилами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Вказана процесуальна норма спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Положеннями частини 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст. 249 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 року, позовні вимоги задоволено повністю; визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Рівненській області щодо відмови у списанні безнадійного боргу, який рахується за ОСОБА_1 поза межами 1095 днів у сумі 146948,71грн відповідно податкового повідомлення-рішення № 0035272/5202-1705 від 23.03.2018 року, податкового повідомлення-рішення № 0035271/5202-1705 від 23.03.2018, податкового повідомлення-рішення № 0019508-5213-1705 від 04.03.2019 року, податкового повідомлення-рішення № 0019509-5213-1705 від 04.03.2019 року; зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненській області повторно розглянути питання щодо визнання податкового боргу ОСОБА_1 безнадійним та його списання згідно заяви ОСОБА_1 від 22.12.2022 року б/н з урахуванням висновків суду.
Як стверджується матеріалами заяви, рішення відповідачем про списання податкового боргу не приймалось.
16.01.2024 року відповідачем створено робочу групу, за наслідками засідання якої вирішено, що за даною заборгованістю не минув строк даності, встановлений ст. 102 ПКУ, тому у ГУ ДПС у Рівненській області відсутні підстави для визнання безнадійним та списання податкового боргу позивача .
Крім того, Головне управління ДПС у Рівненській області вже зверталось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень № 0035272/5202-1705 від 23.03.2018 по терміну сплати 29.08.2018 року про визначення суми податкового зобов`язання за 2017 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 18 585,60 грн.; № 0035271/5202-1705 від 23.03.2018 року по терміну сплати 29.08.2018 року про визначення суми податкового зобов`язання за 2017 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 91 454,40 грн.; № 0019508-5213-1705 від 04.03.2019 по терміну сплати 26.08.2019 про визначення суми податкового зобов`язання за 2018 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 1441,55 грн.; № 0019509-5213-1705 від 04.03.2019 по терміну сплати 26.08.2019 року про визначення суми податкового зобов`язання за 2018 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 35 467,16грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 460/45795/22 в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2024 року, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 460/45795/22 без змін.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 податкового боргу, Восьмий апеляційний адміністративний суд зазначив, що відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
У березні 2025 року Головне управління ДПС у Рівненській області знову звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу в розмірі 126 921,56грн, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення № 0035272/5202-1705 від 23.03.2018 року, № 0019508-5213-1705 від 04.03.2019 року, № 0035271/5202-1705 від 23.03.2018 року, № 0019509-5213-1705 від 04.03.2019 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 року у справі № 460/4287/25, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди вказали, що податковий борг, яким станом на момент звернення до суду у справі № 460/2510/23 становив 146948,71грн, підлягав визнанню безнадійним, що не враховано податковим органом.
Отже, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року у справі № 460/2510/23 фактично не виконано, оскільки податковий борг продовжує рахуватись за позивачем за даними ІКП, однак не може бути стягнутий в судовому порядку, про що свідчать рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 року у справі № 460/45795/22 та від 04.04.2025 року у справі № 460/4287/25, які залишені без змін постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2024 року та від 17.06.2025 року, у зв`язку з визнанням його безнадійним згідно рішення суду від 31.03.2023 року у цій справі № 460/2510/23.
У грудні 2025 року позивач повторно подав до відповідача заяву про списання податкового боргу, який визнано безнадійним згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 року у справі № 460/2510/23 від 04.12.2025 року.
10.12.2025 року до ГУ ДПС у Рівненській області було подано заяву про надання дозволу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі.
29.12.2025 року від ГУ ДПС у Рівненській області надійшла відповідь від 24.12.2025 на заяви позивача згідно якої встановлено, що робочою групою з розгляду спірних питань при визначенні достатності підстав для визнання податкового боргу безнадійним та його списання згідно ст. 101 ПК України, вирішено що за даною заборгованістю не минув строк позовної давності, визначений ст. 102 ПК України, про що позивача повідомлено листом ще від 19.01.2024 року № 479/6/17-00-13-02 09, тому відсутні підстави для визнання його безнадійним та списання.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання судового рішення, суд першої інстанції вірно зазначив, що фактично відмова у списанні податкового боргу за заявою ОСОБА_1 від 22.12.2022 року всупереч висновкам рішення суду, є протиправною та свідчить про свідоме ігнорування податковим органом висновків суду, які наведені у рішенні від 31.03.2023 року у справі № 460/2510/23, як наслідок, невиконання цього судового рішення, що набрало законної сили.
Колегія суддів звертає увагу, що у висновках Рівненського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 року зазначено: «…суд дійшов висновку, що у податкового органу існувало право на стягнення протягом 1095 днів, починаючи з наступного дня після настання певної події — неподання податкової декларації, звіту та/або спливу граничного строку сплати грошових зобов`язань, а також після фактичного подання декларації, але не пізніше ніж протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. Вчинення контролюючим органом дій, спрямованих на погашення податкового боргу після спливу 1095-денного строку з дати виникнення такого боргу, не відповідає положенням Податкового кодексу України.»
Як вірно зазначив суд попередньої інстанції, порушення відповідачем вимог законодавства при виконанні рішення суду у справі № 460/2510/23 є підставою для застосування заходів судового контролю відповідно до ст. 383 КАС України
Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення заяви про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень.
Щодо доводів апелянта про те, що заява про встановлення судового контролю подана з пропуском строку, визначеним частиною 4 статті 383 КАС України, та не підлягала розгляду, то колегія суддів зазначає наступне.
Так, заяву, зазначену у частині першій статті 383 КАС України, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
При цьому, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлені спеціальною нормою, а саме статтею 12 Закону № 1404-VIII.
За правилами частин першої та другої вказаної статті Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Крім того, як слідує з матеріалів справи, у грудні 2025 року позивач повторно подав до відповідача заяву про списання податкового боргу, який визнано безнадійним згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 року.
29.12.2025 року від ГУ ДПС у Рівненській області надійшла відповідь на заяви позивача згідно якої встановлено, що робочою групою з розгляду спірних питань при визначенні достатності підстав для визнання податкового боргу безнадійним та його списання згідно ст. 101 ПК України, вирішено що за даною заборгованістю не минув строк позовної давності.
До суду із вказаною заявою у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України позивач звернувся 14.01.2026 року, відтак строк звернення є не пропущеним. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 308,311, 312, 315, 316, 321, 322,325, 382 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі №460/2510/23 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич