Справа № 183/8882/25
№ 2/183/5413/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 , про:
- визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,5 кв. м, житловою 37,3 кв. м;
- визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 та 1/8 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,5 кв. м, житловою 37,3 кв. м,
В С Т А Н О В И В:
у серпні 2025 року ОСОБА_1 (надалі – позивач-1) та ОСОБА_2 (надалі – позивач-2) звернулись до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 листопада 1994 року позивачами, а також чоловіком позивача-1 і батьком позивача-2 – ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , який є сином позивача-1 та рідним братом позивача-2, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції чинній на час приватизації, отримано у приватну спільну сумісну власність квартиру за АДРЕСА_2 області (надалі – квартира), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Сєвєродонецькою міською Радою народних депутатів 16 листопада 1994 року. Право власності за вказаними особами зареєстровано відповідно до діючого на той час законодавства України, у Сєвєродонецькому БТІ, 05 грудня 1994 року, про що зроблений запис в реєстрову книгу за № 619. Згідно з технічним паспортом, складеним Сєвєродонецьким БТІ 17 жовтня 2001 року (реєстровий номер 619), зазначена квартира має загальну площу 64,5 кв. м, складається з кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, вбудованої шафи, балкону (лоджії) та трьох жилих кімнат.
14 вересня 2001 року в місті Сіверськодонецьк Сіверськодонецького району Луганської області між ОСОБА_4 , як дарувальником, та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як обдарованими, укладений договір дарування 1/4 частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н. І. (зареєстровано в реєстрі за № 1871), згідно з яким ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли в дар в рівних долях належну ОСОБА_4 1/4 частки квартири, внаслідок чого позивач-1 є власником частки квартири, позивач-2 та ОСОБА_3 є власниками по 1/4 та 1/8 часток квартири.
05 вересня 2023 року позивач-1 звернулась до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Департаменту забезпечення надання інформаційних послуг Ужгородської міської ради з заявою про державну реєстрацію речового права на належну їй частку квартири (реєстраційний номер заяви: 56911334). Рішенням державного реєстратора Мага Т. В. № 71439386 від 05 лютого 2024 року позивачеві-1 відмовлено у проведенні реєстраційних дій на підставі пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку з неотриманням державним реєстратором у порядку, визначеному пунктом 3 частини третьої статті 10 даного Закону України, інформації із паперових носіїв, що містить відомості про зареєстровані речові права до 01 січня 2013 року. У рішенні зазначено, що у відповіді від 30 січня 2024 року за № 275 ВА на запит державного реєстратора Сєвєродонецька міська військова адміністрація повідомила про неможливість надання інформації у зв`язку із обставинами непереборної сили, а саме значного руйнування приміщення БТІ та перебування території Сєвєродонецької територіальної громади в окупації. Позивач-2 в подальшому не звертався до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію речового права на належні йому частки квартири, оскільки наведені в вищезгаданому рішенні державного реєстратора № 71439386 від 05 лютого 2024 року підстави відмови та викладені в зв`язку з цим обставини унеможливлюють отримання інформації та документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З наявної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 440260098) слідує, що станом на 20 серпня 2025 року відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за адресою місцезнаходження квартири, а саме: АДРЕСА_1 , відсутні.
Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності на квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території на даний час неможливо, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їх право власності.
Постановленою суддею ухвалою від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, залучено до участі у справу, як третю особу ОСОБА_3 . Від позивачів витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріально посвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову.
08 жовтня 2025 року на виконання вищевказаної ухвали до суду від позивачів надійшли нотаріально засвідчені копії доказів у виді свідоцтва, договору дарування, технічного паспорту та домової книги.
Постановленою судом ухвалою від 29 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивачі, їх представник в судове засідання не з`явились, кожен окремо надали заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, також не заперечували проти ухвалення рішення в заочному порядку. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомила. Пояснення не надала.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи висновує таке.
З дослідженої в судовому засіданні, засвідченої Хребтань Н. М. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу 15 вересня 2025 року за реєстровим № 2310, копії свідоцтва про право власності на житло від 16 листопада 1994 року, встановлено посвідчення Фондом комунального майна м. Сєвєродонецьк, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 62,5 кв. м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 09 листопада 1994 року № 6218. Зворотна сторона копії свідоцтва містить штампи та печатки Фонду комунального майна м. Сєвєродонецька, Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності та його перерозподіл з підписами посадової особи про набуття та перехід права власності на квартиру АДРЕСА_3 , запис відомостей в реєстрову книгу за № 6323 03 березня 1997 року /а.с.17/. Зокрема, з запису в реєстрову книгу № 619 від 05 грудня 1994 року вбачається реєстрація права власності на майно за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , з запису від 14 вересня 2001 року вбачається, що право власності на частину перейшло від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі договору дарування. Запис посвідчено печаткою приватного нотаріуса та містить відповідний підпис /а.с.42/.
З дослідженої в судовому засіданні, засвідченої Хребтань Н. М. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу 15 вересня 2025 року за реєстровим № 2309, копії договору дарування частки квартири від 14 вересня 2001 року серії АЕВ № 819970, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1871 /а.с.43/ вбачається, що 14 вересня 2001 року в місті Сіверськодонецьк Сіверськодонецького району Луганської області між ОСОБА_4 , як дарувальником, та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як обдарованими, укладений договір дарування 1/4 частки квартири, за яким ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли в дар в рівних частках належну ОСОБА_4 1/4 частки квартири, розташованої в АДРЕСА_1 .
З дослідженої в судовому засіданні копії, засвідченої Хребтань Н. М. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу 15 вересня 2025 року за реєстровим № 2307 технічного паспорту квартири, розташованої в АДРЕСА_1 підтверджуються відомості про первісних власників, перехід права власності, про що зроблені відповідні записи, посвідчені підписами посадових осіб БТІ та печатками. Згідно з технічною характеристикою квартири, описаної Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації 12 жовтня 2001 року, квартира АДРЕСА_3 розташована на 7 поверху 9 поверхового будинку, загальна площа якої складає 64,5 кв. м, у тому числі жила площа 37,3 кв.м /а.с.44-45/.
В дослідженій в судовому засіданні копії, засвідченої Хребтань Н. М. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу 15 вересня 2025 року за реєстровим № 2310 домової книги квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , окрім відомостей про реєстрацію місця проживання в ній ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , міститься штамп та печатка БТІ м. Сєвєродонецька, з підписами посадових осіб, про реєстрацію за вказаними особами права власності 05 грудня 1994 року, штамп та печатка БТІ м. Сєвєродонецька, з підписами посадових осіб, про реєстрацію переходу права на частку від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 /а.с.46-51/.
З належним чином засвідчених копій довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 2106-7500618734 від 26 квітня 2022 року та № 2104-5003330946 від 18 червня 2024 року вбачається реєстрація місця проживання позивачів за адресою спірної квартири фактичне проживання позивачів, як ВПО в межах Ужгородського району /а.с.15, 16/
11 вересня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатська області про державну реєстрацію права власності /а.с.17/.
Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Мага Т. В., Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Закарпатська області від 05 лютого 2024 року № 71439386 відмовлено в проведенні реєстраційних дій за заявою позивача-1. Підставою відмови вказано те, що на запит державного реєстратора не надано інформації про права, які виникли та зареєстровані в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року /а.с.18/. Відсутність реєстрації права власності на спірне майно підтверджене наданою позивачами інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 серпня 2025 року № 440260098 /а.с.19/.
19 січня 2024 року розпорядженням Керівника Сєвєродонецької міської військової адміністрації № 47-ВА вулиця Курчатова у місті Сєвєродонецьк перейменована на вулицю Князя Володимира.
Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.
Вирішуючи позов, суд ураховує таке.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1994 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Договір дарування, складений у 2001 році посвідчений нотаріально, містить печатку нотаріуса, відомості про реєстрацію.
У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (свідоцтво про право власності на житло, договір дарування), які зареєстровані згідно з чинного на момент їх видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності їх видачі шляхом звернення до органів, які на момент переходу до позивачів права власності здійснювали посвідчення їх дійсності, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право.
Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
На день розгляду справи територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 1-1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з урахуванням положень абз. 2 п. 1 Постанови КМУ від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд, позбавлені можливості.
Позивачами право власності набуте у 1994 році, частка у праві власності відповідача-2 змінена у 2001 року. Надані позивачами докази у виді свідоцтва про право власності на житло, договору дарування, технічного паспорту видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1994 та 2001 рік – Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру.
Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивачів, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном через невизнання державою їх права власності, що, в свою чергу, порушує таке їх право.
Щодо права позивачів у власності.
За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).
Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі вказано про належність майна до спільної сумісної власності (без визначення часток) позивачів, доказів відхилення від рівності часток у праві спільної сумісної власності також не надано та такі обставини у позові не аргументовані, враховуючи перехід в рівних долях частки у праві до позивача-2 та третьої особи, суд висновує, що позов підлягає задоволенню та за позивачами слід визнати право спільної сумісної власності на вищевказане майно у частках, вказаних у позові. 
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,5 кв. м, житловою площею 37,3 кв. м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 та 1/8 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,5 кв. м, житловою площею 37,3 кв. м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення у повному обсязі складене та підписане після відновлення електропостачання до приміщення суду в порядку черговості 20 березня 2026 року.

Учасники справи:
позивач-1 – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактично проживає (ВПО): АДРЕСА_4 ;
позивач-2 – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактично проживає (ВПО): АДРЕСА_5 ;
відповідач – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 44083662; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., Сіверськодонецький р-н, м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32;
третя особа – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

Суддя         Д. О. Парфьонов