Справа № 639/1119/26
Провадження № 2/682/781/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Матвєєвої Н.В.
з участю секретарки судових засідань Кисельової А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-
в с т а н о в и в:
ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача 127749,98 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладений договір №2102394 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ОСОБА_1 зареєструвався в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та заповнив електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за адресою https://selfiecredit.ua.
17.02.2025 року позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС Первісного кредитора. Зі своєї сторони ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» направило 17.02.2025 09:53:38 ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему на номер телефону НОМЕР_1 (що було зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті) одноразовий ідентифікатор В389, котрий в свою чергу Боржником було 17.02.2025 09:53:48 введено/відправлено Первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №2102394 про надання споживчого кредиту, на умовах визначених офертою.
Таким чином, 17.02.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір №2102394 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти в сумі 36500 грн. шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_2 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. У зв`язку з чим, станом на день подачі позовної заяви, утворилась заборгованість за договором №2102394 від 17.02.2025 у розмірі 127749,98 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 36499,98 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 73000 грн, пеня - 18250 грн.
22.10.2025 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» уклали договір факторингу №01.02-41/25, відповідно до умов якого клієнт (первісний кредитор) відступає (передає) фактору (новий кредитор) права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором.
Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №01.02-41/25 від 22.10.2025 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №2102394 складає: 127749,98 грн, з яких: - заборгованість по тілу кредиту 36499,98 грн, заборгованість по відсотках -73000 грн, заборгованість за пенею - 18250 грн.
Представник позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явивася, подав відзив на позов.
З відзиву на позов представника відповідача - адвоката Мушка Н.М. слідує, що відповідач позов визнає частково в сумі 20 439,98 грн., в іншій частині просила у позові відмовити, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування відповідачу грошових коштів за кредитним договором в сумі 36 499,98 грн., проценти за користування кредитними коштами в сумі 73000 грн. та пеня в сумі 18250 грн. нараховані позивачем безпідставно, оскільки відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ з 22.08.2023 року і на час дії кредитного договору перебував на військовій службі, тому на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», неустойка (пеня), починаючи з 24.02.2022 року за договорами кредиту чи позики підлягає списанню кредитодавцем. Відповідач ОСОБА_1 частково сплатив грошові кошти за кредитним договором в сумі 16060,20 грн., які безпідставно зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості за процентами, а тому сума сплати 16060,20 грн. повинна бути зарахована на погашення тіла кредиту, відтак залишок тіла кредиту становить 20 439,98 грн. Просила розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши докази у їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Суд встановив, що 17.02.2025 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 уклали договір №2102394 про надання споживчого кредиту за продуктом NewShort.
Договір №2102394 про надання споживчого кредиту за продуктом NewShort, додаток №1 до нього графік платежів за договором, додаток №2 до нього інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг, підписав електронним підписом з одноразовим ідентифікатором В389, паспорт споживчого кредиту відповідач підписав електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Х582.
Відповідно до умов договору кредитного договору №2102394 товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 360 днів. Сума кредиту (загальний розмір) складає 36500 грн.
Відповідно до п.п. 1.5., 1.5.1. договору тип процентної ставки- фіксована; стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту.
Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_3 .
ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та у строк, передбаченими умовами договору, що підтверджується листом ТОВ "ПЕЙТЕК" про переказ коштів відповідачу в сумі 36500 грн. 17.02.2025 року на виконання договору, укладеного із ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ".
22.10.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу №01.02-41/25, відповідно до якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту договір №2102394 про надання споживчого кредиту, що укладений між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем, що підтверджується договором факторингу № 01.02-41/25, витягом з Реєстру боржників за договором факторингу №01.02-41/25 від 22.10.2025 року, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 10206 від 22.10.2025.
Відповідно до розрахунку заборгованості, за договором №2102394 від 17.02.2025 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту сума заборгованості ОСОБА_1 становить 127749,98 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 36499,98 грн; прострочена заборгованість за процентами - 73000 грн, пеня - 18250 грн.
Відповідачем за вказаним кредитним договором здійснено два платежі на суму 5840 грн-08.03.2025 року та 10220 грн.-05.04.2025 року, які зараховані в рахунок погашення процентів за користування кредитом, що слідує із розрахунку, наданого позивачем. Інших доказів повернення отриманих коштів відповідачем, матеріали справи не містять.
Встановлені обставини підтверджуються письмовими доказами: договором №2102394 про надання споживчого кредиту за продуктом NewShort, правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», договором факторингу №01.02-41/25, розрахунком заборгованості, іншими матеріалами справи.
До відзиву представником відповідача надані докази на підтвердження статусу відповідача та проходження ним військової служби : копію посвідчення офіцера НОМЕР_4 , копію посвідчення НОМЕР_5 , копії довідки №641 від 22.08.2023 року, копію довідки № 640 від 22.08.2023 року, копію довідки № 744 від 01.07.2024 року, копію витягу з наказу № 372 від 30.12.2025 року, відповідно до яких відповідач ОСОБА_1 проходить військову службу з 22.06.2023 року та станом на час дії кредитного договору був військовослужбовцем ЗСУ.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі ст. 514 ЦПК України.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); дарування (частина друга статті 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною другою статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач ОСОБА_1 уклав договір з первісним кредитором, підписав його електронним підписом з одноразовим ідентифікатором В389, у договорі сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов домовилися щодо розміру кредитних коштів отриманих відповідачем у позику, щодо строку повернення кредитних коштів, щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, а також щодо розміру процентної ставки, яка підлягає сплаті за користування кредитними коштами у разі прострочення зобов`язань. Після підписання вказаного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом.
Первісний кредитор виконав свої зобов`язання - надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, визначеному договором, шляхом перерахування коштів на платіжну картку відповідача. Проте відповідач не виконав зобов`язань по поверненню грошових коштів, чим порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Відповідно до договору факторингу право вимоги за кредитним договором, укладеним первісним кредитором із ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС»
На підтвердження указаних обставин позивач надав повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК» від 22.10.2025 року №20251022-688 про організацію переказу грошових коштів від 17.02.2025 року було успішно перераховано кошти на картку № НОМЕР_6 в сумі 36500 грн.
Разом з тим, відповідачем не надано до суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були отримані відповідачем або зараховані на його особистий рахунок у банку. Про отримання відповідачем грошових коштів свідчить також здійснення ним двох платежів в сумі 16060 грн. в рахунок виконання умов кредитного договору.
Таким чином, системний аналіз матеріалів справи, зокрема, зазначеної вище довідки про перерахування коштів в сукупності з іншими доказами, дають підстави для висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази отримання таких коштів відповідачем за договором про надання споживчого кредиту від 17.02.2025 року № 2102394.
Разом з тим заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що відповідач є військовослужбовцем, а тому звільняється від нарахування процентів за користування кредитними коштами з огляду на наступне.
П. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Згідно з долученими до відзиву на позов доказами, офіцер Збройних Сил України молодший лейтенант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 22.06.2023 по теперішній час.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, проценти за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит нараховувалися у період з 17.02.2025 до 21.10.2025.
Таким чином, у період виконання умов договору про надання споживчого кредиту від 17.02.2025 року № 2102394 на ОСОБА_1 поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», у нього був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом згідно договору, тому проценти в розмірі 73 000 грн. нараховані позивачем безпідставно. 
Крім того, грошові кошти в сумі 16060 грн. зараховані позивачем в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами, тому вказана сума платежу враховується судом в рахунок погашення тіла кредиту в розмірі 36499,98 грн. - 16060 грн. =20 439,98 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача пені в сумі 18250 грн, суд дійшов таких висновків.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 рокує Дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася та діє дотепер.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Із зазначеного слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 18250 грн задоволенню не підлягають.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн, ціна позову становила 127749,98 грн, позов задоволено на суму 20 439,98 грн тобто на 15,99%, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 425,98 грн судового збору.
З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 526-530, 610, 611, 612, 539, 1048-1054, 1077 ЦК України, ст. 6-16, 81, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ЄДРПОУ 37616221) заборгованість за кредитним договором №2102394 від 17.02.2025 року у розмірі 20 439,98 грн. та судовий збір у сумі 425,98 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.
Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в підсистемі Електронний суд.

Головуючий суддя Матвєєва Н.В.