ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4058/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії 
головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач), 
суддів:  Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс” на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2025 (суддя Васильєв О.Ю.)
у справі № 904/4058/19 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс”
до відповідача-1 Приватного підприємства “Рамс Агро”
та відповідача-2  ОСОБА_1 
про стягнення 139 730, 09грн. 

ВСТАНОВИВ:
ТОВ “Компанія “Ніко-Тайс” звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПП “Рамс Агро” та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 139 730,09грн. ( в т.ч.: 11 212, 80грн. - 3% річних; 48 403,71грн - інфляційні втрати; 23 278,26грн - пеня; 56 835,32грн - відсотків за користування чужими грошовими коштами) заборгованості за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК070410/5 від 07.04.10 (укладеним між ТОВ “Корпорація Агросинтез” та відповідачем-1 та договору поруки б/н від 07.04.10 (укладеним між ТОВ “Корпорація Агросинтез” та відповідачем-2).
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 (залишено без змін постановою ЦАГС від 25.05.20р.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто солідарно з відповідача-1: ТОВ “Рамс Агро” та відповідача-2: ОСОБА_1 на користь позивача – ТОВ “Компанія “Ніко-Тайс” 11 212, 80грн. - 3% річних; 48 403, 71грн. – інфляційних втрат; 663,06грн. – пені та 56 835, 32грн. - відсотків за користування чужими грошовими коштами. Стягнуто з відповідача-1: ТОВ “Рамс Агро” на користь позивача – ТОВ “Компанія “Ніко-Тайс” 1 756,72грн. – витрат на сплату судового збору.
На виконання рішення суду видано відповідні накази.
Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс” подано до суду скаргу на дії державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №75238177 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.20р., в якій просить суд:
- визнати незаконними дії державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №75238177 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.20р. по справі №904/4058/19, котрі виразились у винесені Постанови Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.06.25р. про повернення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.20р. по справі №904/4058/19 стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”.
- скасувати Постанову Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.06.25р. про повернення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.20р. по справі №904/4058/19 стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2025 повернуто скаргу ТОВ “Компанія “Ніко-Тайс” на дії державного виконавця та додані до неї документи без розгляду.
Не погодившись з вказаною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс” подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2025 у справі № 904/4058/19 та ухвалити нове рішення, яким справу № 904/4058/19 за скаргою вих. № 16-2/06 від 16 червня 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс” на дії державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №75238177 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року по справі № 904/4058/19, направити до розгляду по суті до Господарського суду Дніпропетровської області.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що ПП «РАМС АГРО» відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України зобов`язане зареєструвати електронний кабінет, проте до цього часу не здійснило виконання покладеного на нього обов`язку. Відповідно до ч. 7 ст. 42 ГПК України, якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи. Таким чином у ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» відсутня процесуальна необхідність у направлені на адресу ПП «РАМС АГРО» примірника відповідної скарги із доданими до неї документами за допомогою засобів поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» цінним листом із описом вкладення до нього документів.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.07.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс” на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2025 у справі № 904/4058/19  залишено без руху. Скаржнику надано строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у розмірі 2 422,4 грн.
Апелянтом усунено недоліки апеляційної скарги. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс” на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2025 у справі № 904/4058/19 у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено порядок розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції. Зокрема частиною 2 статті 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи позивач подав до господарського суду скаргу на дії державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №75238177 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.20р., в якій просить суд:
- визнати незаконними дії державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №75238177 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.20р. по справі №904/4058/19, котрі виразились у винесені Постанови Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.06.25р. про повернення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.20р. по справі №904/4058/19 стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”.
- скасувати Постанову Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.06.25р. про повернення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.20р. по справі №904/4058/19 стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2025 повернуто скаргу ТОВ “Компанія “Ніко-Тайс” на дії державного виконавця та додані до неї документи без розгляду.
В обґрунтування вказаної ухвали господарський суд зазначив, що в порушення п. 2 ч. 4 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України позивачем до поданої скарги не надано до суду доказів надсилання скарги відповідачу-1, що згідно ч. 5 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України є підставою для її повернення. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 339-1 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України "Про виконавче провадження").
Судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 339 ГПК України).
Згідно ч. 2 ст. 340 ГПК України скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
За вимогами ч. 3 ст. 340 ГПК України скарга повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються;
5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження;
6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа;
7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця;
8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;
9) викладення обставин, якими особа, яка подає скаргу, обґрунтовує свої вимоги;
10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 340 ГПК України до скарги додаються:
1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися;
2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.
Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду (ч. 5 ст. 340 ГПК України).
Відповідно до статті 6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів. 
Згідно частини 4 статті 6 ГПК України єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5 ст. 6 ГПК України).
Частиною 6 статті 6 ГПК України встановлено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.
За запитом апеляційного суду, сформованим засобами підсистеми ЄСІТС “Електронний суд”, надана відповідь № 32808465 про відсутність у Приватного підприємства «РАМС АГРО» (код ЄДРПОУ 36439951) зареєстрованого у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі Електронного кабінету у підсистемі “Електронний суд”. 
Частиною 7 статті 42 ГПК України передбачено, що якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.
Верховний Суд в постанові від 30.08.2024 у справі № 908/3731/12 зазначав, що для учасників справи, які згідно з ч. 6 ст. 6 ГПК зобов`язані зареєструвати електронний кабінет, однак не зробили цього, законодавець передбачив процесуальну відповідальність у вигляді відсутності обов`язку надсилання цим суб`єктам паперових копій документів.
Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» при зверненні до суду зі скаргою було повідомлено про відсутність у відповідача 1 ПП «РАМС АГРО» зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд".
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 30 серпня 2024 року у справі № 908/3731/23 дійшов висновку, що покладення на позивача, який виконав належним чином вимоги закону про реєстрацію електронного кабінету, подав позов та апеляційну скаргу з використанням ЄСІКС, додаткового тягаря з направлення паперових копій процесуальних документів цінним листом з описом вкладення на адресу особи, яка такий обов`язок не виконала, є невиправданим. У такому разі обов`язок інформування особи про справу, передбачений ч.1 ст.9 ГПК України, покладається на суд.
Оскільки відповідач 1 не виконав покладений на нього обов`язок реєстрації свого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно- комунікаційній системі, скаржник, який подав скаргу із застосуванням системи "Електронний суд", був позбавлений можливості направити відповідачу таку скаргу через вказану систему , відповідно на нього не може бути покладений обов`язок направлення скарги іншими засобами.
Враховуючи вищевикладене, колегія не погоджується з висновком господарського суду про повернення скарги без розгляду, вважає його безпідставним та необґрунтованим.
Таким чином аргументи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали знайшли своє підтвердження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги — є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі “Беллет проти Франції” Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі — Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11.11.1996 у справі “Кантоні проти Франції” (“CANTONI v. FRANCE”), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11.04.2013 у справі “Вєренцов проти України”, заява № 20372/11).
Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014).
У рішенні від 13.01.2000 у справі “Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії” справі та у рішенні від 28.10.1998 у справі “Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії” Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі “Шенк проти Швейцарії” (Schenk v. Switzerland) від 12.07.1988, серія A № 140, с. 29, п. 46).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Враховуючи все вищевикладене, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є достатніми підставами для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленнями справи до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи по суті, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 129, 232-236, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс” на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2025 у справі № 904/4058/19  задовольнити. 
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2025 у справі № 904/4058/19 скасувати. 
Матеріали скарги передати до господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є.Чередко

Суддя Ю.Б.Парусніков