Справа № 753/11768/25 Головуючий в суді І інстанції Салайчук Т.І.
Провадження № 33/824/551/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,
За участі секретаря судового засідання Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Смітюх Ірини Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києвавід 20 жовтня 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , припиняючи з 06.12.2023 діяльність на посаді старшого інспектора з особливих доручень 3-го відділу (супроводження особливо важливих справ) Департаменту кіберполіції Національної поліції України, маючи спеціальне звання - «майор поліції», будучи суб`єктом декларування відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» та Примітки до ст. 172-6 КУпАП, в порушення абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону, несвоєчасно без поважних причин подав 06.01.2024 о 14 год. 07 хв., шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями (декларація типу «при звільненні»), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Постановою Деснянського районного суду міста Києві від 20 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_1 - Смітюх І.І. подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на думку апелянта суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував усі фактичні обставини справи, не повністю дослідив і надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, обставинам по справі, не враховував безспірну позицію сторони захисту щодо закриття провадження, а тому постанову суду першої інстанції вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Стверджує, що з самого протоколу про адміністративне правопорушення, яке пов`язане з корупцією №159 від 04.06.2025 року, та із інших матеріалів справи, починаючи з 27.12.2023 року по 06.01.2024 року (протягом 11 днів) вбачається, що ОСОБА_1 створив та методично заповнював декларацію, зберігав відповідні дані у декларації, шляхом накладення КЕП, проте через постійні обстріли і відсутність електропостачання, що підтверджується відповідними доказами, не мав можливості подати декларацію до 24.00 год. 05.01.2024 року, та подав її 06.01.2024 року о 14.07 хв, що свідчить про реальну відсутність умислу у ОСОБА_1 на вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто відсутність у нього наміру приховувати свій майновий стан. 
У доводах апеляційної скарги сторона захисту посилається на Верховний Суд, який у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. 
Тобто, 06.01.2024, ОСОБА_1 усунуто вказаний у висновках Верховного Суду «стан», тобто з 06.01.2024 припинено стан безперервного «продовження неподання декларації».
Датою вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є 06.01.2024, а саме день несвоєчасного подання декларації.
Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, що нібито днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого 1. 1 ст. 172-6 КУпАП є дата складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, а саме 04.06.2025.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що відомості про несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларації були встановлені ще у квітні 2025 року.
10.04.2025 року головним оперуповноваженим-інспектором Денартаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України А.Топчієм було складено та подано рапорт на ім`я Начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яким здійснено конкретизовану доповідь про встановлення (виявлення) факту порушення ОСОБА_1 вимог ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», а саме несвоєчасного подання ним декларації при звільненні. Зміст вказаного рапорту, який датований 10.04.2025 і який містить резолюцію «дозволяю», вказує, що головний оперуповноважений-інспектор ДВБ НПУ недвозначно наводить такі категоричні твердження, а саме: встановлення факту порушення ОСОБА_1 вимог ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», про те, що ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
В останньому абзаці рапорту головний оперуповноважений-інспектор ДВБ НПУ після наведених тверджень, просить дозволу на збір доказів вже встановленого факту, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. 
Відтак, на переконання адвоката, у даній справі саме 10.04.2025 було виявлено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а після резолюції керівництва ДВБ НП України «дозволяю» розпочато процедуру доказування встановленого факту.
Ці доводи сторони захисту суд першої інстанції, на переконання сторони захисту, проігнорував і мотиви відхилення цих доводів в оскаржуваній постанові не навів. 
Апелянт звертає увагу на те, що для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, яке пов`язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.
Факт виявлення порушення - це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення, тобто моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є момент отримання інформації про таке порушення уповноваженими собою чи органом державної влади. Складання адміністративного протоколу про вчинення порушення, пов`язаного з корупцією є окремою процесуальною дією. Сам протокол фактично це суб`єктивний виклад свого бачення уповноваженою особою та фіксація обставин певної події на основі наявних доказів.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного адміністративного суду від 28.02.2019 у справі N?149/2498/17, згідно якої початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового стану процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід вважати і день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене апелянт зауважує що, днем фактичного виявлення вчинення інкримінованого ОСОБА_1 корупційного правопорушення слід вважати саме 10.04.2025 року - дату складання рапорту головним оперуповноваженим-інспектором Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України А.Топчієм, у якому зазначено конкретні обставини вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення - не своєчасного подання декларації при звільненні.
У судове засідання з`явились учасники процесу. Апелянт ОСОБА_1 та його адвокат Смітюх І.І. свою апеляційну скаргу підтримали. Представник прокуратури Польщенко Ю.Є. проти апеляційної скарги заперечила, просила залишити її без задоволення.
Апеляційний суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його адвокат Смітюх І.І., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора Польщенко Ю.Є., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Статтею 1 Закону України "Про запобігання корупції"визначено, що суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції"особи, зазначені у пункті 1 пп "а", "в-ґ" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
За несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачена відповідальність за частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
Приміткою до статті 172-6 КУпАП визначено, що суб`єктами правопорушення у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цією статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції"зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №158 від 04 червня 2025 року, ОСОБА_1 , який до 6 грудня 2023 року працював на посаді старшого інспектора з особливих доручень 3-го відділу (супроводження особливо важливих справ) Департаменту кіберполіції Національної поліції України, маючи спеціальне звання - «майор поліції», будучи суб`єктом декларування відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» та Примітки до ст. 172-6 КУпАП, в порушення абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону, несвоєчасно без поважних причин подав 06.01.2024 о 14 год. 07 хв., шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями (декларація типу «при звільненні»), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Під час складання даного протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 зазначив, що вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнає та посилався на наявність об`єктивних причин, що перешкодили йому вчасно подати відповідну декларацію, прострочення яке складає менше доби.
Із наданих ОСОБА_1 поясненнях від 30.04. 2025 року, які було зафіксовано інспектором Топчієм А.Ю., зазначено про його обізнаність щодо несвоєчасного подання декларації з дня припинення відповідної діяльності з урахуванням дати, яка указана у відповідному наказі про звільнення (04.12.2023 року), проте фактично з наказом про ознайомлення він, як декларант ознайомився лише 06.12.2023 року.
Також, у поясненнях зафіксовано, що з часу, коли ОСОБА_1 намагався сформувати та відповідно подати декларацію відбувались інтенсивні обстріли починаючи з 29.12.2023 року та по першу декаду включно 2024 року, наслідком чого, окрім необхідності перебування в укритті разом із сім`єю, було припинення постачання електроенергії.
Також, у самому протоколі №158 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відмічено, що ОСОБА_1 документ для заповнення декларації вперше був створений 27.12.2023 року та після створення ОСОБА_1 в той самий день здійснювалися дії щодо заповнення розділів, але після проходження всіх кроків заповнення о 22 год. 42 хв. суб`єктом декларування натиснуто кнопку "зберегти" та відповідно декларацію не подано. 28.12.2023 року ОСОБА_1 продовжено заповнення розділів декларації, але цього ж дня о 12. год. 40 хв. ним припинені дії в Реєстрі. 04.01.2024 року продовжено заповнення розділів декларації, та цього ж дня о 21 год. 9 хв. збереження документу підтверджено шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису. 05.01.2024 року продовжено заповнення розділів декларації, та цього ж дня о 14 год. 54 хв. збереження документу підтверджено шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису. Лише 06.12.2024 року о 14 год. 07 хв. ОСОБА_1 підтверджено подання декларації до Реєстру кваліфікованим електронним підписом та суб`єктом декларування вчинено всі необхідні для подання декларації і відображення її в реєстрі дії.
При цьому, як слідує із змісту названого протоколу №158, інспектор робить висновок, що в період з 06.12.2023 року по 27.12.2023 року ОСОБА_1 не вчиняв будь-які дії, спрямовані на заповнення декларації в Реєстрі, легковажно розраховуючи, що подасть її наприкінці визначеного законом терміну, та не врахував, що можуть бути інші обставини, які можуть спричинити несвоєчасне подання декларації.
Таким чином, інспектор серед іншого, поставив у вину декларанту обставину не вчинення дій по поданню декларації у період з 06.12.2023 року по 27.12.2023 року, тобто початок 30-тиденного терміну, що не може бути самостійною підставою для висновку про легковажне ставлення ОСОБА_1 до свого обов`язку подати декларацію, оскільки навіть у доданій Національним агентством з питань запобігання корупції довідці (а.с. 100) відмічено наявність збоїв у роботі доступу до Реєстру, зокрема 23.12.2023 року та 25.12.2023 року, а також збій у роботі програмного забезпечення Реєстру 15.12.2023 року та 02.01.2024 року, які не можна визнати такими, що є передбачуваними, які в свою чергу щонайменше на чотири дні зменшують строк, який визначено законом для подання відповідної декларації.
Також, у рапорті інспектора (а.с. 103) відзначено, що під час збирання доказів встановлено відсутність відомостей про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, що також слід розцінити як обставину, яка не свідчить про легковажне ставлення ОСОБА_1 до своїх обов`язків щодо декларування.
При цьому, Інспектор в протоколі критично віднісся до пояснень ОСОБА_1 щодо ракетних обстрілів та відсутності електроенергії, які могли стати причинами несвоєчасної подачі декларації типу "при звільнені".
В той же час, стороною захисту надано докази, щодо масованих ракетних обстрілів України 29.12.2023 року та 02.01.2024 року у виді інформації ЗМІ, яка також є загальновідомою. Безпосередньо такі обстріли були триваючими за часом та періодичністю і призвели до значних руйнувань, у тому числі в місті Києві.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Згідно із ст. 10 наведеного Кодексу адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Правовою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності в Україні є наявність у діях особи (дія чи бездіяльності) складу адміністративного правопорушення.
Безпосередньо диспозиція частини 1 статті 172-6 КУпАПпередбачає відповідальність не лише за сам факт несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а і пропуск такого строку без поважних причин.
Таким чином, спеціальною підставою для встановлення складу правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є перевірка наявності чи відсутності поважних причин такого пропуску.
Перевіряючи складову правопорушення, апеляційний суд розуміє необхідність реагування відповідними органами, в тому числі і на дії пов`язані із корупцією, разом з тим, враховуючи запровадження в Україні військового стану, тривалі та часті повітряні тривоги, відсутність електроенергії та теплопостачання, державний службовець міг відкласти заповнення декларації у зв`язку з непереборною силою (у тому числі з метою відвести малолітніх доньок до укриття, чи то відсутність електроенергії).
Суд першої інстанції не зважаючи на надані стороною захисту докази у підтвердження поважності причин пропуску строку подачі декларації всього лише на 12 годин, які виникли внаслідок об`єктивних причин, що не залежали від волі декларанта, оцінки відповідній обставині не надав, та дійшов помилкового висновку щодо доведеності складу правопорушення, яке містить положення ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Стороною захисту під час розгляду справи в суді першої інстанції наведено переконливі доводи щодо наявності об`єктивних та поважних причин, за яких строк подачі декларації було пропущено на пів доби, які безумовно спростовують висновки суду в оскаржуваній постанові та є підставою для її скасування і закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції також встановлено, що обставини наявності поважних причин, які призвели до пропуску строку подачі декларації також узгоджуються із обставинами, які були встановлені у самому протоколі №158 та зібраних суб`єктом складення протоколу додатковими матеріалами, однак інспектор, з яким погодився і суд першої інстанції дійшли формального висновку щодо відсутності поважних причин, як відповідно до диспозиції самої норми ч. 1 ст. 172-6 КУпАП виключають можливість притягнення до відповідальності.
Також в апеляційній скарзі стороною захисту приділено увагу щодо наявності підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, що суд апеляційної інстанції не перевіряє, оскільки встановлено наявність підстав для закриття провадження з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Смітюх Ірини Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Деснянського районного суду міста Києвавід 20 жовтня 2025 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана