Справа № 610/3814/24 
№ провадження 2/646/299/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2026 року       м.Харків
Основ`янський районний суд міста Харкова у складі: головуючого - судді Демченко І.М., за участю секретаря Разєнкової Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного цивільну справу за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за участю представника відповідача – адвоката Карпухіна Д.Ю.,

У С Т А Н О В И В :

ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося до Балаклійського районного суду Харківської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 08.06.2018 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту – для особистих потреб, ліміт кредитної лінії – 200 000 грн., процентна ставка – 26 % річних. Обов`язковий мінімальний платіж – 5 % від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн. Взяті на себе зобов`язання АТ «АЛЬФА БАНК» виконав, надавши відповідачеві у розпорядження кредитні кошти, однак відповідач станом на 02.09.2021 допустила прострочення платежів та має заборгованість у розмірі 43 400, 51 грн.  
20.09.2021 між ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» та АТ «АЛЬФА БАНК» укладено договір факторингу, відповідно до якого права грошової вимоги перейшли до позивача. 
На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 43 400, 51 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028, 00 грн. та витрати на правову допомогу розмірі 9 200, 00 грн. 
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 03.10.2024 справу передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м.Харкова.
Ухвалою суду від 30.10.2024 справу прийнято до провадження суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова Демченко І.М., провадження у справі відкрито та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.
02.12.2024 у справі ухвалено заочне рішення, яке ухвалою суду від 08.09.2025 скасовано.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Просив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідачки Карпухін Д.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність договірних зобов`язань між АТ «АЛЬФА БАНК» та ОСОБА_1 в розумінні положень ст.ст. 207, 626, 628 ЦК України, адже в матеріалах справи відсутні конкретні запропоновані відповідачу умови угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваною кредитної лінії. Позовні заява та додані до неї документи не містять детального розрахунку суми заборгованості, яка визначена у загальному розмірі 43 400, 51 грн., у зв`язку з чим неможливо встановити суму кредитування, період виникнення заборгованості. Будь-які докази щодо фактично отриманих відповідачкою коштів відсутні.
Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.
08 червня 2018 року відповідачка ОСОБА_1 підписала оферту на укладення угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, якою остання пропонувала АТ «Альфа-Банк» надати їй кредит на таких умовах: ліміт кредитної лінії - 200 000 грн.; процентна ставка - 26 % річних; розмір обов`язкового мінімального платежу - 5 % від суми заборгованості та не менше 50 грн.
08 червня 2018 АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії на запропонованих в оферті умовах. Угода вважається укладеною та набуває чинності в момент підписання банком акцепту.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3, на підставі якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № МТС-630946136 від 08.06.2018 у загальній сумі 51 332, 51 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що права вимоги до відповідача були відступлені саме за договором про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 08.06.2018, адже у ньому відсутнє будь-яке посилання на кредитний договір № МТС-630946136 від 08.06.2018.
Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, що визначено статтею 77 ЦПК України.
У відповідності до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Водночас, саме на позивача покладено обов`язок доказування обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги та подання всіх наявних у нього доказів у строки, встановлені статтею 83 ЦПК України.
Позивачем надано докази укладення письмового договору на обслуговування кредитної картки та встановлення кредитного ліміту на ній між відповідачем та АТ «Альфа банк», надано докази відступлення права за кредитним договором в певній сумі та стосовно певних боржників на користь самого позивача, однак не надано доказів відступлення прав на користь позивача саме за тим кредитним договором, стягнути заборгованість за яким просить позивач.
Зазначені докази є важливими для з`ясування всіх обставин справи, адже згідно зі статтею 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.
Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку, що оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, та обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, підстави для ухвалення рішення про задоволення позову відсутні.
Крім того, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 20.09.2021 у ОСОБА_1 наявна заборгованість у загальному розмірі 43 400, 51 грн. 

Разом з цим, як вбачається з виписки по рахунку відповідачки ОСОБА_1 за період з 08.06.2018 по 21.08.2021 всього витрат 86 673, 32 грн., всього надходжень 86 673, 32 грн., поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки - 0,00 грн.
Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
З долученої позивачем до матеріалів справи виписки по рахунку суд встановив, що сума заборгованості на кінцеву дату виписки 21.09.2021 відсутня, що спростовує доводи позовної заяви про наявність у відповідачки боргу за кредитним договором.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку із недоведеністю щодо суми заборгованості та відступлення прав вимоги.
Керуючись ст. ст. 141, 263, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 598, 599, 610, 625, ч. 2 ст. 1050, 1054 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити. 
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення його повного тексту.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 13.04.2026.

Головуючий      І.М.Демченко