Дата документу 11.02.2026 Справа № 336/10234/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/10234/26 Головуючий у 1-й інстанції: Котляр А. М.
 
Провадження № 22-ц/807/548/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
11 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кухаря С.В.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Стариченка Миколи Петровича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, - 

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивуючи свої вимоги тим, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 грудня 2020 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), але не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. 

На підставі судового наказу ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання дитини до її повноліття.
ОСОБА_3 продовжує навчання на денній формі навчання у Державному навчальному закладі «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти»
У зв`язку з тим, що дитина навчається на денній формі навчання вона, не має змоги самотужки утримувати себе, забезпечити собі повноцінне харчування, одяг, оплату проїзду та інші витрати пов`язані з навчанням.
Позивач зазначає про скрутне становище своєї доньки після досягнення нею повноліття.
Дитина проживає окремо від батька, разом з матір`ю, що не заперечується стороною відповідача.
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до закінчення навчання тобто до 30 червня 2026 року, а в разі продовження навчання, не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. 

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 21.10.2025 року, та до закінчення навчання ОСОБА_3 , але не більш ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника - адвокат Стариченка Миколи Петровича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до закінчення нею навчання тобто, до 30 червня 2026 року, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. Стягнути з позивача на корить відповідача судові витрати понесені у суді апеляційної інстанції та здійснити розподіл судових витрат понесених у суді першої інстанції. 

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував, що стягнення частини від його доходу буде завеликою сумою для його доньки, оскільки це приблизно 8 прожиткових мінімумів. Отже, він не заперечує проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, але у розмірі 5000 гривень щомісячно. Позивач не надала доказів, необхідності дитини ОСОБА_3 отримувати матеріальну допомогу від батька саме у зв`язку з продовженням нею свого навчання та саме у розмірі 1/4 частини від всіх доходів відповідача щомісячно. Позивачкою не було доведено, яку суму, крім стипендії, потребує донька, яка знаходиться на повному державному забезпеченні, не доведено можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки саме у розмірі 1/4 частини. Зазначає, що донька отримує стипендію у розмірі 1250 грн, що становить більше 1/3 непрожиткового мінімуму для працездатної особи (прожитковий мінімуму для дитини від 6 до 18 років становить 3196 грн станом на 2025 рік, в той час як для працездатної особи такий мінімум становить 3028 грн). Суд проігнорував, що дитина проживає разом із матір`ю в належній останній квартирі, а отже не потребує грошових коштів на оплати гуртожитку чи оренди квартири. Позивачка не надала докази щодо фактичного виконання нею своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків. Вказує, що суд не врахував, що протягом останніх років у ОСОБА_1 змінився сімейний стан, а саме: 18.07.2023 уклав шлюб із ОСОБА_4 , яка з 2024 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я є не працевлаштованою та практично знаходиться на утриманні чоловіка. Відповідач не має власного житла, у зв`язку з чим орендує квартиру, на що також несе витрати у розмірі 10 000 грн на місяць. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Фельський С.Л. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частину шосту статті 19 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 460-1X від 15 січня 2020: в редакції Закону № 3831-1X від 19 червня 2024 року відповідно до якої малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства)

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн (3328,00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та враховуючи зміни в п. 3 ч. 6 статті 19 ЦПК України в редакції Закону № 3831-1X від 19.06.2024, що дана справа відноситься до малозначних справ, тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 та 3 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що донька сторін у справі досягла повноліття, навчається в Державному навчальному закладі «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти» та, відповідно до ст. 199 СК України, потребує матеріальної допомоги, і стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчання у 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно буде достатнім для належного утримання дитини та співмірним матеріальному становищу платника та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з начступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 25 жовтня 2007 року серії НОМЕР_1 видане Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис №909 (а.с.4).

22 грудня 2020 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), але не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Відповідно до довідки Державного навчального закладу «Запорізький промисловий центр» професійно-технічної освіти від 13 жовтня 2025 року за вих. №512/25, ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання у Державному навчальному закладі «Запорізький промисловий центр» професійно-технічної освіти з 01 вересня 2023 року, кінцевий термін навчання 30 червня 2026 року (а.с.5).

Дитина проживає окремо від батька, разом з матір`ю, що не заперечується стороною відповідача.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сформованого Пенсійним фондом України (форма ОК-7») від 17.11.2025, ОСОБА_2 за звітній 2025 рік отримала дохід у розмірі 149 645,11 грн (а.с.41-43). 

Між сторонами виник спір про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. 
Згідно зі ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їхніх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Наведеному відповідають і роз`яснення, викладені в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Як роз`яснено в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Разом з тим, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.
Відповідно до вимог ст. ст 12,13,81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності з ч. 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Отже при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести потребу в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.
Тому звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання, необхідно надати всі наявні докази, що підтверджують необхідність отримання такого утримання, наприклад: довідка про вартість навчання, в разі якщо дитина навчається на контрактній формі навчання, докази, що підтверджують вартість проживання в гуртожитку чи договір оренди іншого житла, виписка з банківського рахунку дитини, чи будь-які інші докази на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).
Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Тож, вирішуючи питання про стягнення аліментів суд має встановити матеріальне становище платника та отримувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів тощо.
Обов`язок доведення того факту, що особа в силу тих чи інших обставин не може здійснювати сплату аліментів покладається на самого платника аліментів.
Разом з тим, доведення тієї обставини, що отримувач аліментів потребує грошового утримання покладається саме на позивача. Тому, при зверненні з позовною заявою до останньої необхідно долучити всі можливі докази того, що у позивача відсутній дохід, це може бути наприклад виписка по банківським рахункам отримувача аліментів, тощо.
Підсумовуючи вищевикладене, на відмінну від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання не є безумовним та потребує доказування таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Встановлено, що 22 грудня 2020 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), але не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття та навчається в Державному навчальному закладі «Запорізький промисловий центр» професійно-технічної освіти на денній формі навчання. 
Задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи 22 жовтня 2025 року, та до досягнення навчання ОСОБА_3 , але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрирічног віку , суд першої інстанції взяв до уваги, що ОСОБА_1 є особою працездатного віку, має офіційну роботу та стабільний заробіток, отже, він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі.
Водночас, суд першої інстанції залишив поза увагою не надання позивачем належних та достатніх доказів необхідності дитини ( ОСОБА_3 ) отримувати матеріальну допомогу від батька у зв`язку з продовженням нею навчання та саме у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача щомісячно.
ОСОБА_3 навчається в Державному навчальному закладі « Запорізький промисловий центр професійної-технічної освіти» на бюджетній формі навчання, а тому не потребує грошових коштів на оплатук навчання в закладі освіти.
Більш того, відповідно до отриманого листа від Державного навчального закладу «Запорізький промисловий центр професійної-технічної освіти» від 03 листопада 2025 року № 638/01 (а.с.22-23), за результатами навчання, відповідно до наказу по навчальному закладі № 130-зп від 10 липня 2025 року, здобувачці освіти ОСОБА_3 призначено щомісячну академічну стипендію у розмірі 1250, 00 грн протягом навчального року, що становиить більше 1/3 прожиткового мінімуму для працездатної особи (станом на 2025 рік прожитковий мінімум для працездатної особи становить 3028 грн).
Так, відповідно до наказу по навчальному закладі № 561 від 29 серпня 2025 року «Про проведення освітнього процесу в закладі з 01 вересня 2025 року 2) згідно з пунктом 1 здобувачі освіти опановують теоретичний матеріал у дистанційні формі, згідно з пунктом 8 здобувачі освіти, які у зв`язку з воєнним станом не можуть проходити виробниче навчання та практику на підприємствах, для виконання навчальних планів та програм, отримання відповідних вмінь, навичок, передбачених кваліфікаційною (освітнньо-кваліфікаційною) харктеристикою, проходять виробниче навчання та практику в дистанційному форматі. 

Відповідно до графіка навчального процесу, ОСОБА_3 як студентка групи №20/23 навчається за таким планом: з 01.09.2025 по 26.12.2025 група №20/23 вивчає теорію з понеділка по четвер, щоп`ятниці перебуває на виробничому навчанні; з 27.12.2025 по 11.01.2026 – канікули; з 12.01.2026 по 20.03.2026 група №20/23 проходить теорію з понеділка по четвер, щоп`ятниці перебуває на виробничому навчанні; з 23.03.2026 по 27.03.2026 вивчає теорію з понеділка по п`ятницю; з 30.03.2026 по 17.04.2026 щоденна виробнича практика з понеділка по п`ятницю; з 20.04.2026 по 15.05.2026 – опанування теорії з понеділка по п`ятницю; з 18.05.2026 по 29.05.2026 екзаменаційний період; з 01.06.2026 по 25.06.2026 щоденна виробнича практика з понеділка по п`ятницю.
Тобто, ОСОБА_3 як мінімум 4 дні протягом робочого тижня навчається на дистанційній формі, за допомогою засобів відео комунікації. 
Отже, потреби в оплаті проїзду до навчального закладу чи до місця вирбничої практики (якщо вона її проходить очно) не має..
Судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_3 проживає із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 у квартирі, яка належить позивачці на праві власності, отже не потребує грошових коштів для оплати гуртожитку чи оренди квартири. 

В постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17, суд вказав, що при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 

Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічні висновки були викладені й в постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021року у справі № 308/4214/18.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у в`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини необхідно враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Натомість, фактичні потреби повнолітньої доньки сторін для продовження навчання не були враховані судом першої інстанції, адже сам по собі факт навчання дитини в навчальному закладі не може бути підставою для призначення аліментів у заявленому позивачем розмірі.
За цих обставин позивач не довела наявність підстав для встановлення розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Таким чином, при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього доньки, яка продовжує навчання, суд мав прийняти до уваги вказані обставини.
Однак вказаним обставинам справи при вирішенні спору суд першої інстанції належної правової оцінки не дав, відхиливши вказані доводи відповідача тільки з тих підстав, що вказані обставини не виключають його обов`язку надавати допомогу повнолітній дочці.
Таку свою позицію суд першої інстанції достатньо не обґрунтував, не навів аргументів, чому дані обставини не впливають на розмір аліментів, які суд присудив до стягнення. 
Посилання лише на те, що ці обставини не виключають обов`язку відповідача надавати допомогу повнолітній дочці, не є достатніми для задоволення позову в повному обсязі.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання своєї повнолітньої дочки, на період її навчання, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону, але разом з тим не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів як 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу).
При визначенні розміру аліментів, суд апеляційної інстанції приймає до уваги зазначені відповідачем обставини та надані докази. Сама по собі можливість сплачувати аліменти не є самодостатньою підставою для їх присудження, оскільки до уваги слід також приймати потребу в аліментах саме у такому розмірі.
Таким чином, враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів з урахуванням цих обставин підлягає зменшенню до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 21 жовтня 2025 року і до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. 
Доводи апеляційної скарги, про стягнення з нього на корисить ОСОБА_2 аліментів на повнолітню доньку ОСОБА_3 у розмірі 5000, 00 гривень не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача на утриманні перебуває дружина, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт того, що дружина не працює не зумовлює виникнення у ОСОБА_1 обов`язку надання їй утримання – підтвердити наявність стану непрацездатності, який має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що дружина відповідача ОСОБА_5  має незадовільний стан здоров`я, потребує матеріальної допомоги, та перебуває на утриманні чоловіка, відповідач суду не надав, а долучені до справи довідки (форма ОК-5, ОК-7) свідчать лише про те, що ОСОБА_5 з 2024 року не працює та не отримує доходи, що не є самостійним свідченням на користь даного факту.Інших осіб, які перебувають на його утриманні судом не встановлено. 
Отже, колегія суддів приходить джо висновку про спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини усіх доходів ОСОБА_1 ..
Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на період навчання дочки в розмірі частини усіх видів доходу, в порушення статті 182 СК України не врахував вищезазначених обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні. 
З урахуванням обставин справи та обґрунтуванням сторонами своїх вимог та заперечень колегія суддів, вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши розмір аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини усіх доходів ОСОБА_1 ..
Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Стариченка Миколи Петровича - задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року змінити.
Зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , аліменти на навчання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається у Державному навчальному закладі «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти», з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, на період її навчання, починаючи з 21 жовтня 2025 року і до завершення навчання, однак не довше, як до досягнення дитиною двадцяти трьох років.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 11 лютого 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.