ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 2зп-26/160	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Тулянцева І.В.) від 07 січня 2026 р. в адміністративній справі №2зп-26/160 за заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , про забезпечення адміністративного позову, до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просив суд заборонити Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь – які дії щодо вимагати, примушувати його проходити підготовку (БЗВП / БВС) та направлення на передову після проходження базової бойової підготовки для подальшого виконання бойових завдань, бути залученим до активних бойових дій до закінчення судового розгляду справи.
В обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначено, що ОСОБА_1 у 2014 році було визнано непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку. Проте, 23 грудня 2025 р. його було примусово доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де поновлено на військовому обліку та направлено на військово – лікарську комісію до міста Дніпро, за результатами якого визнано придатним до несення військової служби та зараховано до військової частини. Маючи намір оскаржити до суду протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_2 подати, позивач, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , просить забезпечити позов шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь – які дії щодо проходження базової бойової підготовки та направлення на до закінчення судового розгляду справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 р. у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, тому як очевидними є ознаки протиправності рішення, дії суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів позивача. Позивач вважає, що забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу 2 вчиняти будь-які дії щодо вимагати, примушувати позивача проходити бойову підготовку (БЗВП/БВС) та направлення позивача на передову після проходження базової бойової підготовки для подальшого виконання бойових завдань, бути залученим до активних бойових дій до моменту закінчення судового розгляду справи забезпечить виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивача, які порушенні протиправними діями відповідача 1 щодо повторного взяттю на військовий облік позивача, який був виключений за станом здоров`я у 2014 році, а також відновить попереднє становище позивача, призваного на військову службу через незаконну процедуру призову під час мобілізації на особливий період. 
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави, які зазначені у заяві про забезпечення позову, є предметом майбутнього розгляду справи по суті, а тому встановлення обставин законності прийняття/неприйняття відповідного рішення, дій/бездіяльності відповідача, їх оцінка повинна бути надана судом з урахуванням доказів та посилань, якими обґрунтовує відповідач свої заперечення та пояснень інших учасників справи, при розгляді справи по суті.
Здійснюючи перевірку оскарженої ухвали суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Процесуальне питання забезпечення позову врегульовано Главою 10 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 09 червня 2021 р. у справі №420/2157/20, «при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову до суду, вважаючи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він має намір звернутися до суду. При цьому, у заяві про забезпечення позову стверджується про порушення його прав ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого заявник іменує як «Відповідач1». Однак заходи забезпечення позову просить застосувати щодо Військової частини НОМЕР_1 , як Відповідача2. При цьому, які порушення щодо заявника допущено саме Військовою НОМЕР_2 станом на день подачі заяви про забезпечення позову ним не зазначено. 
Станом на день розгляду апеляційної скарги адміністративний позов ОСОБА_1 так і не поданий, позовні вимоги не визначені. Додані до заяви про забезпечення позову копії документів не підтверджують наявність правовідносин між заявником та Військовою частиною НОМЕР_1 
Суд першої інстанції, здійснивши аналіз змісту поданої заяви про забезпечення позову, дійшов висновку про не наведення заявником обґрунтованих та переконливих доводів й, відповідно, не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити: 1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду адміністративної справи; 2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 р. в адміністративній справі №2зп-26/160 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 13 квітня 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 2 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш