ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/5158/25
адміністративне провадження № К/990/2731/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року (суддя Рябчук О.С.)
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року (судді Коршун А.О., Сафронова С.В., Чепурнов Д.В.)
у адміністративній справі за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
УСТАНОВИВ:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ 
1.1. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі також - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС від 14 січня 2025 року № 00222622408, № 0022272408, №002226408.
Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач покликалася на те, що її не було повідомлено про прощення їй кредитної заборгованості та з неї за різними судовими рішення вже стягнуто на виконання кредитного договору №0308/0908/71-246 від 25 вересня 2008 року (далі - Кредитний договір) основну заборгованість у розмірі 317675,49 грн станом на 24 жовтня 2011 року та заборгованість по пені та відсотках у розмірі 451868,47 грн за період з 24 жовтня 2011 року по 24 липня 2015 року. 
Покликалась на те, що законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням і не включає в неї проценти, прощені (анульовані) кредитором. При цьому вказує, що основа сума боргу вже була стягнута з неї судом у 2012 році (справа 2-1249/11) та не могла бути прощена.
1.2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 29 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовив.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» було прощено (анульовано) Позивачу борг за кредитним договором у сумі 712650,22 грн, що відповідно до положень ПК України зумовлює виникнення додаткового блага та, як наслідок, зобов`язання задекларувати отриманий дохід і сплатити з нього податок і військовий збір. Також суд першої інстанції вказав на те, що Позивачем не підтверджено належними доказами обставин, якими вона обґрунтовує заявлені вимоги, та не доведено протиправності оскаржуваних рішень.
У постанові апеляційний суд погодився з тими висновками, що cформував суд першої інстанції, та додатково зазначив наступне:
- Позивач згідно із положеннями ПК України була повідомлена належним чином про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки та контролюючим органом не було порушено процедуру повідомлення Позивача про проведення перевірки, що в свою чергу тягне відповідні правові наслідки такої, зокрема прийняття податкових повідомлень-рішень за її результатами;
- прощена сума основного боргу є додатковим благом в розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2. статті 164 ПК України, що, в свою чергу, підтверджує правомірність дій Відповідача щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за результатами річного декларування за податковим повідомленням-рішенням №0022192408 від 14 січня 2025 року;
- Позивачем не було подано річну декларацію про майновий стан і доходи, що не заперечується і самим Позивачем;
- отримання Позивачем доходу у вигляді додаткового блага є підставою для нарахування їй грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Доводи Позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Позивач не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій: розглянули у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; допустили порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до помилкового встановлення обставин, які ОСОБА_1 позбавлена можливості спростувати; застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №819/1181/17, від 28 червня 2024 року у справі №640/1123/19, від 8 квітня 2025 року у справі №280/9920/21.
Покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. При цьому зазначає, що відсутня постанова Верховного Суду, з питання поновлення права власності боржника шляхом без ототожнення поновленого права власності із прощеним (анульованим) боргом.
Наполягає, що не була належним чином повідомлена кредитором про прощення боргу у розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Водночас вказує, що наявні судові рішення про стягнення заборгованості свідчать про відсутність факту добровільного прощення боргу.
Покликається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували підпункт «д» підпункту 16 4.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України без врахування правових висновків Верховного Суду щодо правової природи доходу у вигляді прощеної кредитної заборгованості, оскільки, на думку Позивача, нею було доведено, що прощення основної суми боргу (кредиту) прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, яке не пов`язане з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у розумінні положень зазначеного підпункту не відбулося. При цьому зазначає, що відповідно до рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу у справі №211/6554/20 від 22 листопада 2023 року було скасовано рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 Різ за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", та відповідно таке право власності було відновлено за ОСОБА_1 .
Стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій у справі № 160/5158/25 не дали правової оцінки тому, чи мала сума прощеної заборгованості саме ознаки додаткового блага, а лише механічно констатували факт анулювання боргу.
Вказує, що докази того, що ТОВ "Кредитіні ініціативи" повідомляло її про прощення боргу в матеріалах справи відсутні, оскільки довідка про повідомлення не дорівнює вимогам підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині повідомлення кредитором у встановленому порядку платника податку про прощену (анульовану) суму кредитної заборгованості, що підлягає оподаткуванню, а тому у ОСОБА_1 по суті відсутній обов`язок відображати анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу з обчисленням та перерахування до бюджету відповідної суми податку.
Відзначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не було враховано той факт, що у разі якщо прощення боргу втілюється в односторонньому правочинові, він є по своїй суті розпорядчим та абстрактним на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 6 липня 2022 року у справі № 303/2 983/19.
2.2. Позиція Відповідача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу) 
Відповідач вважає, що рішення судів першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 
Зазначає, що суд апеляційної інстанції вірно дійшов висновку, що Позивач, згідно із положеннями ПК України, була повідомлена належним чином про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки та контролюючим органом не було порушено процедуру повідомлення позивача про проведення перевірки, що в свою чергу тягне відповідні правові наслідки такої, зокрема прийняття податкових повідомлень-рішень за її результатами.
Вказує, що Позивача було повідомлено про те, що після здобуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на предмет іпотеки, залишок заборгованості за кредитним договором №0308/0908/71-246 від 25 вересня 2008 року (за основною сумою, процентами, комісією та пенею) за офіційним курсом НБУ станом на 11 лютого 2019 року склав 4 608 699,95 грн. При цьому зазначає, що прощена (анульована) Позивачу сума основного боргу за кредитним договором у сумі 712 650,22 грн є додатковим благом, в розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2. статті 164 ПК України, що зумовлює виникнення у Позивача обов`язку задекларувати отриманий дохід і сплатити з нього податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
3. ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ У СПРАВІ 
ГУ ДПС на підставі наказу від 11 листопада 2024 року №5612-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 » в період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з метою перевірки достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року.
Перевіркою встановлено, що відповідно до наявної податкової інформації фізична особа - платник податків ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримувала доходи, які згідно з ПК України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в річній податковій декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації) за 2019 рік.
Так, згідно з відомостями з ЦБД ДРФО в періоді з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року ОСОБА_1 фактично отримала доходи від ТОВ «Кредитні ініціативи» в розмірі 712 650,22грн у вигляді основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності» у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126).
Листом від 20 грудня 2022 року №221220/3 (вх. ГУ ДПС від 20 грудня 2022 року №83995/6/ЕКПП) у відповідь на запит від 16 грудня 2022 року № 69662/6/04-36-24-17-15 ТОВ «Кредитні ініціативи» підтвердило суму нарахованого та виплаченого доходу ОСОБА_1 у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості - 712 650,22грн.
ГУ ДПС на адресу фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 було направлено лист від 2 листопада 2022 року № 60638/6/04-36-24-17-14 «Про надання копій документів» у зв`язку з отриманням протягом 2019 року доходу у вигляді списаної основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку ТОВ «Кредитні ініціативи» в розмірі 712 650,22 грн.
На дату складання акту документальної позапланової невиїзної перевірки фізична особа - платник податків ОСОБА_1 податкову декларацію за 2019 рік до Криворізької Південної ГУ ДПС у Дніпропетровській області не подала.
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснило списання основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку фізичній особі-платнику податків ОСОБА_1 у сумі 712 650,22 грн, повідомивши боржника відповідно до вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті164 ПК України.
Основну суму списаної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 у розмірі 712 650,22грн. було включено ТОВ «Кредитні ініціативи» до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них доходу (форма №1-ДФ) за 4 квартал 2019 року за ознакою доходу « 126» (кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку). Згідно з відомостями ЦБД ДРФО із сум доходу, отриманого фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 від ТОВ «Кредитні ініціативиу розмірі 712 650,22 грн, податок з доходів фізичних осіб та військовий збір у джерела виплати не нараховувався та до бюджету не сплачувався.
Внаслідок виявлених в ході перевірки порушень Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення - рішення від 14 січня 2055 року:
-№0022192408, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування ( код платежу 11010500) на суму 160346,30 грн.;
-№0022262408, яким донараховано військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування ( код платежу 11011001) на суму 13362,19 грн;
-№0022272408, яким ОСОБА_1 донараховано штрафні санкції у розмірі 340 грн за платежем: податок на доходи фізичних осіб.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій.
Верховний Суд, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, й на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, виходить з такого.
Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Підпунктом 163.1.1 пункт 163.1 статті 163 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За приписами підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункт 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 22 квітня 2021 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Відповідно до підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).
Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Згідно з підпунктом 1.7 пункту 161 підрозділу 10 ПК України «Перехідні Положення» (в редакції, чинній до 31 грудня 2021 року) звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).
В постановах від 25 червня 2020 року у справі № 817/430/17, 28 червня 2024 року у справі №640/1123/19 Верховний Суд зазначив, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. 
У розвиток в постанові від 8 квітня 2025 року у справі №280/9920/21, на неврахування висновку викладено в якій покликається Позивач, Верховний Суд зазначив, що з аналізу підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України слідує, що для включення на його підставі отриманого платником податків додаткового блага до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу необхідним є дотримання сукупності наступних умов:
- кредитор анулював саме основну суму боргу (кредиту);
- рішення кредитора про анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) є самостійним та не пов`язане із процедурою банкрутства;
- рішення про анулювання (прощення) боргу (кредиту) прийняте до закінчення строку позовної давності;
- сума анульованого (прощеного) боргу (кредиту) перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року;
- кредитор повідомив платника податку - боржника про прощення (анулювання) боргу та включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду шляхом (1) направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення, (2) укладення відповідного договору, (3) надання повідомлення боржнику під підпис особисто.
В постанові від 14 січня 2021 року у справі № 819/1181/17, на неврахування висновку в якій покликається Позивач у касаційній скарзі, Верховний Суд акцентував увагу на тому, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство обов`язок платника податків (боржника) щодо сплати податку з суми прощеного (анульованого) основної суми боргу за кредитом та щодо їх відображення у річній податковій декларації на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України пов`язує із настанням такої умови як повідомлення кредитором платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу.
У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2018 року у справі №804/1678/15 сформовано висновок про те, що конструкція абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає спосіб повідомлення платника податку про анулювання боргу шляхом надіслання відповідної інформації рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому, метою вказаної правової норми є повідомлення особи про наявність обов`язку сплати податку.
Разом з тим, зміст установлених судами попередніх інстанцій обставин не дає підстав вважати, що обставини щодо обізнаності/необізнаності про факт прощення заборгованості та про наявність у Позивача обов`язку щодо сплати податку внаслідок прощення боргу є встановленими, як цього вимагають положення процесуального законодавства.
Так, суди попередніх інстанцій надали оцінку довідці ТОВ «Кредитні ініціативи» № 676 від 12 грудня 2019 року, якою Позивача було, зокрема, повідомленj про: прощення (анулювання) залишку заборгованості за кредитним договором № 0308/0908/71-246 від 25 вересня 2008 року; необхідність сплати податків з основної суми прощеного ( анульованого) боргу в розмірі 712 650,22грн, яка відповідно до вимог ПК України підлягає включенню до складу річного доходу ОСОБА_1 за 2019 рік.
Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанцій як не було встановлено того чи було направлено ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначену довідку Позивачу, так і того чи була вона нею отримана.
Отже, ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не було належним чином встановлено обставин, що передують висновку про наявність у Позивача обов`язку сплачувати відповідний податок, зокрема, не витребувано із банку відповідних документів, які б підтверджувати факт повідомлення (неповідомлення) Позивача про прощення (анулювання) боргу, з дотриманням порядку якого пов`язується виникнення обов`язку боржника відображення такого доходу у річній податковій декларації та сплати відповідних податків (зборів), обов`язкових платежів.
Також судами попередніх інстанцій не було надано належну оцінку тому, з чим ТОВ «Кредитні ініціативи» пов`язує (анулювання) прощення Позивачу залишку заборгованості, як і встановлено чи дійсно станом на 12 грудня 2019 сума основна сума кредитної заборгованості Позивача за кредитним договором № 0308/0908/71-246 від 25 вересня 2008 року становила 712 650,22грн. У тому числі не надано й оцінки доводам Позивача щодо численних судових спорів щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 0308/0908/71-246 від 25 вересня 2008 року та звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, судовим рішенням у справах № 211/2418/13-ц, № 177/2163/14ц, №211/6554/23, на які покликалась Позивач у позовній заяві.
Також суд звертає увагу на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті на підставі акту від 23 грудня 2024 року № 4098/04-36-24-08/3033916284, разом з тим, безпосередньо сам акт перевірки (тобто, його копія чи оригінал) відсутні у матеріалах справи.
У контексті наведеного колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Пунктом 86.10 статті 86 ПК України встановлено, що в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.
Верховний суд в постанові від 4 грудня 2025 року у справі № 400/9035/21зазначив про те, що акт документально перевірки є не лише одним із основних носіїв податкової інформації, але й також - доказом у адміністративній справі щодо оскарження податкових повідомлень-рішень відповідно до норм статті 72 КАС України, оскільки такі рішення контролюючого органу приймаються безпосередньо на підставі такого акта.
У цьому випадку вказаний доказ відсутній у матеріалах судової справи, що у свою чергу ставить під сумнів те, що при перевірці правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, суди попередніх інстанцій досліджували зміст акта перевірки.
За правилами частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Пункт 165.1 статті 165 було доповнено підпунктом 165.1.59 відповідно до Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" (далі - Закон № 909-VIII).
З метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов`язання за кредитними договорами в іноземній валюті (валютними кредитами), та збалансування оподаткування щодо цієї категорії громадян шляхом внесення відповідних змін до ПК України було прийнято Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб" від 13 квітня 2021 року № 1383-IX (далі - Закон № 1383-IX), який набрав чинності 23 квітня 2021 року.
Так, Законом № 1383-IX абзац перший підпункту "д" викладено в такій редакції:
"д) основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом".
Підпункт 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України, відповідно до Закону № 1383-IX, доповнено абзацом третім такого змісту: "основна сума боргу (кредиту) платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності".
Також згідно з Законом № 1383-IX підпункт 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України викладено в такій редакції: "суми, на які зменшено (прощено) борг фізичної особи шляхом проведення реструктуризації зобов`язань, передбачених кредитним договором, відповідно до якого кредитором було надано позичальнику - фізичній особі кредит в іноземній валюті, якщо така реструктуризація здійснена відповідно до порядку і на умовах, встановлених розділом IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" або пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутства"
Верховний Суд аналізу зазначені положення законодавства в постанові від 4 березня 2026 року у справі № 320/41763/24 зазначив наступне: «Враховуючи наведе фактично склалась ситуація, коли платники податків фізичні особи, яким сума основного боргу (кредиту) за кредитами в іноземній валюті, що були отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) прощені (анульовані) кредитором після 22 квітня 2021 року, не будуть платити податок на доходи, а решта таких платників, перевірки яких проводяться після зазначеної дати, водночас відповідні суми основного боргу (кредиту) яким були прощені до 22 квітня 2021 року (включно), повинні його сплачувати з відповідних сум. Наявність зазначеної ситуації свідчить про різний підхід до платників податків та дискримінацію частини платників у відсутності визначених законом умов різного оподаткування однакових платників податку.
При цьому виникнення відповідної ситуації зумовлено виключно виправленням законодавцем раніше допущеної ним прогалини щодо застосування підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України та розширенням кола доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з метою оптимізацію оподаткування божників, підвищення довіри громадян до держави та забезпечення практичної можливості реалізації прав людини на повагу до її житла та його недоторканість.
Таким чином, вирішуючи питання щодо включення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу додаткового блага отриманого платником податків до 22 квітня 2021 року (включно) внаслідок прощення (анульовання) основної суми боргу (кредиту) платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості в частині платників податків перевірки яких проводяться з 23 квітня 2021 року необхідно враховувати зміни несені законодавцем Законом № 1383-IX.»
Позивачу суму боргу за кредитним договором № 0308/0908/71-246 від 25 вересня 2008 року було прощено (анульовано) в 2019 році, водночас перевірку проведено в кінці 2024 року, а податкові повідомлення - рішення прийнято в січні 2025 року.
Судами попередніх інстанцій не було перевірено чи наявні підстаив для застосування до суми прощеного (анульованого) боргу в розмірі 712 650,22грн за кредитним договором №0308/0908/71-246 від 25 вересня 2008 року положень підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України з урахуванням змін, внесених законодавцем Законом № 1383-IX.
За правилами статті 244 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій) під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За приписами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Верховний Суд, аналізуючи зазначені норми КАС України, неодноразово наголошував на тому, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути визначені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
При цьому обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Тобто, цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Зазначене у сукупності свідчить про поверхневий підхід судів до вирішення спору, який виник між сторонами у цій справі. Відповідно, Верховний Суд не може визнати законними і обґрунтованими рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, оскільки не встановлення дійсного предмета доказування та/або ненадання правової оцінки обставинам справи, що входять до предмета доказування, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, не вжиття належних та достатніх заходів для встановлення фактичних обставин справи, шляхом виявлення та витребування доказів, зокрема, з власної ініціативи.
В свою чергу, в силу приписів частини другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Невстановлення судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи та неналежне дослідження доказів судами попередніх інстанцій унеможливлює повну реалізацію мети касаційного провадження, відкритого за скаргою платника податків. За таких умов суд позбавлений можливості сформувати правові висновки по суті спору в обсязі, про який зазначає Позивач у касаційній скарзі.
В частині доводів Позивача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у той час, як вона підлягала розгляду в порядку загального позовного провадження Суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до частини другої статті 257 КАС за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною четвертою статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивач зазначає про те, що загальна сума позову складає 712 650,22 грн, водночас вказана сума є сумою, яку Відповідач вважає, такою, що була отримана Позивачем, як додаткове благо та з якої ним було нараховано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування. У то час, як загальна сума за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішення складає 170 742,49 грн, що є меншим за сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Відповідно до частини п`ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Суд визнає, що судами попередніх інстанцій порушені норми процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд.
У цій справі порушення допущені як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, а тому справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Керуючись статтями 3, 345, 349, 353, 355, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н.Є. Блажівська
Судді: О.В. Білоус
І.Л. Желтобрюх