ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/4423/25 пров. № А/857/44132/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Пліша М.А., 
за участю секретаря судового засідання – Доморадової Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року про закриття провадження (головуючий суддя Бобров Ю.О., 11:07 год., м. Івано-Франківськ) у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агенства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування підпункту 2.1 пункту 2 розділу 3.1, розділу 4.1 довідки від 28.03.2025 №229/25 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік, поданої ОСОБА_1 .
Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
21.07.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява Національного агенства з питань запобігання корупції про закриття провадження у справі, яка мотивована тим, що позивач в межах даного спору оскаржує Довідку №229/25, в якій Національним агентством викладено встановлені в ході проведення перевірки поданої нею декларації обставини, а саме, у діях суб`єкта декларування встановлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366-2 КК України. Зазначає, що Національним агентством на виконання вимог ч. 7 ст. 12 Закону складено та затверджено обґрунтований висновок, який листом від 04.04.2025 №42-01/29059-25 надіслано до Національного антикорупційного бюро України. В подальшому Головне слідче управління Державного бюро розслідування листом від 18.04.2025 №151895-2025 повідомило Національного агентства з питань запобігання корупції, що за результатами розгляду затвердженого ним обґрунтованого висновку, 18.04.2025 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025100000000520 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366-2 КК України. Вважає, що матеріали повної перевірки декларації позивача є частиною матеріалів кримінального провадження №12025100000000520 та на них розповсюджується особливий режим доступу. Наголошує, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку, що прийнята із порушенням норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що спір між позивачем та Національним агентством з питань запобігання корупції є публічно-правовим, а не кримінальним, а оскарження самої довідки не стосується питання вини чи кримінальної відповідальності, а лише законності дій Національного агентства з питань запобігання корупції. Вважає, що довідка Національного агентства з питань запобігання корупції про результати повної перевірки декларації є актом індивідуальної дії, який може бути предметом судового оскарження, оскільки вона безпосередньо впливає на права, свободи та інтереси суб`єкта декларування. Наголошує, що факт наявності чи відсутності ознак кримінального правопорушення не позбавляє особу права оскаржити довідку в адміністративному суді, оскільки суд перевіряє законність дій і процедур Національного агентства з питань запобігання корупції, а не кваліфікацію кримінального правопорушення.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримала апеляційну скаргу. 
Представники відповідача у судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, проаналізувавши письмові докази, які є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
З матеріалів справи встановлено, що 20.09.2024 Національним агентством проведено повну перевірку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік, поданої ОСОБА_1 , завідувачем сектору державних закупівель Міністерства закордонних справ України, до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 05.12.2023.
Вказана перевірка проводилась Національним агентством на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» та пп. 1 п. 1 розділу V Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 29.01.2021 № 26/21.
28.03.2025 за результатами проведення повної перевірки поданої позивачем декларації Національне агентство склало Довідку № 229/25, в якій виклало встановлені в ході її проведення обставини. Так, зі змісту Довідки вбачається, що ОСОБА_1 , при поданні щорічної декларації за 2022 рік зазначила недостовірні та неточні відомості, чим не дотримала вимог пп. 1, 2, 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».
Враховуючи, що за результатами проведення повної перевірки поданої позивачем декларації щорічної за 2022 рік відповідачем виявлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України, Національним агентством на виконання вимог ч. 7 ст. 12 Закону, складено та затверджено Обґрунтований висновок щодо виявлення ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність (далі – Обгрунтований висновок), який листом від 04.04.2025 № 42- 01/29059-25 надіслано до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.
У відповідь на вказаний лист Слідче управління Головного управління Національної поліції у м. Києві листом від 18.04.2025 № 151895-2025 повідомило Національному агентству, що за результатами розгляду Обґрунтованого висновку складеного стосовно ОСОБА_1 , внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження № 12025100000000520 від 18.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України.
Закриваючи провадження, суд виходив з того, що оскільки Довідка від 28.03.2025 №229/25 містить висновок про наявність у діях суб`єкта декларування ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 366-2 Кримінального кодексу України, та 18.04.2025 Національним антикорупційним бюро України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, то суд дійшов висновку, що дані правовідносини підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Пунктом 1 ч. 1 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Верховний Суд у постанові від 30.07.2020 у справі № 826/3849/16 наголосив на тому, що при визначенні юрисдикції, у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.
Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст і порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначені Законом України “Про запобігання корупції” від 14 жовтня 2014 року №1700-VII (далі – Закон №1700-VII). Зокрема, статтею 4 визначено статус НАЗК, яке згідно з частиною першою указаної норми є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику. 
Коло повноважень НАЗК окреслене у статті 11 Закону №1700-VII, відповідно до приписів підпункту 7-1 частини першої якої НАЗК здійснює в порядку, визначеному цим Законом, контроль та перевірку декларацій суб`єктів декларування, зберігає та оприлюднює такі декларації, проводить моніторинг способу життя суб`єктів декларування. Види контролю під час перевірки декларацій визначені статтею 51-1 Закону №1700-VІІ.
Повна перевірка декларацій НАЗК здійснюється відповідно до положень статті 51-3 Закону №1700-VІІ, частинами другою, третьою якої передбачено, що у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей НАЗК письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції. У разі виявлення за результатами повної перевірки декларації ознак необґрунтованості активів НАЗК надається можливість суб`єкту декларування протягом десяти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом із відповідними доказами. У разі ненадання суб`єктом декларування у зазначені строки письмових пояснень і доказів чи надання не в повному обсязі НАЗК інформує про це Національне антикорупційне бюро України та Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру.
Процедуру проведення НАЗК повної перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначає Порядок проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 29 січня 2021 року №26/21 (далі – Порядок №26/21).
За правилами до пункту 1 розділу ІІІ цього Порядку за результатами проведення повної перевірки декларації, у тому числі повторної, уповноважена особа складає та підписує довідку про результати проведення повної перевірки декларації у двох примірниках, один з яких після погодження відповідно до пункту 3 цього розділу надсилається суб`єкту декларування.
Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №26/21 установлено, що довідка повинна містити таку інформацію: підстави для проведення повної перевірки; дату початку та завершення строку повної перевірки; відомості про результати автоматизованого розподілу (повторного автоматизованого розподілу, якщо він проводився); джерела інформації, що були використані під час проведення повної перевірки; перелік запитів, на які на дату завершення строків проведення повної перевірки не отримано відповіді; виявлені недостовірні відомості у декларації, неточність оцінки задекларованих активів, встановлені ознаки конфлікту інтересів, незаконного збагачення або необґрунтованості активів, з наведенням відповідного обґрунтування та посиланням на джерела інформації, врахування пояснень суб`єкта декларування (у разі їх надання); висновок за результатами повної перевірки.
За умовами абзацу 1 пункту 5 розділу ІІІ Порядку №26/21 у разі виявлення за результатами проведення повної перевірки ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, складення протоколу щодо якого віднесено до компетенції НАЗК та повноважень посадових осіб структурного підрозділу, який проводив перевірку, уповноважена особа, яка здійснювала таку перевірку, упродовж 5 робочих днів з дня, наступного за днем погодження довідки, розпочинає збір даних для встановлення наявності підстав для складення протоколу про таке правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення. У разі наявності зазначених підстав уповноважена особа складає відповідний протокол і направляє його до суду в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Цією ж нормою (пункт 5 розділу ІІІ Порядку №26/21) установлено алгоритм дій НАЗК у разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, складення протоколу щодо якого віднесено до компетенції посадових осіб інших структурних підрозділів його апарату, а саме:
У разі виявлення за результатами проведення повної перевірки ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, складення протоколу щодо якого віднесено до компетенції Національного агентства та повноважень посадових осіб структурного підрозділу, який проводив перевірку, уповноважена особа, яка здійснювала таку перевірку, упродовж 5 робочих днів з дня, наступного за днем погодження довідки, розпочинає збір даних для встановлення наявності підстав для складення протоколу про таке правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення. У разі наявності зазначених підстав уповноважена особа складає відповідний протокол і направляє його до суду в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.
У разі виявлення за результатами проведення повної перевірки ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, складення протоколу щодо якого віднесено до компетенції посадових осіб інших структурних підрозділів апарату Національного агентства, уповноважена особа, яка здійснювала таку перевірку, упродовж 5 робочих днів з дня, наступного за днем погодження довідки, передає інформацію та матеріали перевірки до такого структурного підрозділу.
У разі виявлення за результатами проведення повної перевірки ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, складення протоколу щодо якого віднесено до компетенції інших органів, уповноважена особа, яка проводила повну перевірку, упродовж 5 робочих днів з дня, наступного за днем погодження довідки, складає та підписує відповідний обґрунтований висновок щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, у двох примірниках.
Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №26/21 передбачено, що у разі виявлення за результатами проведення повної перевірки ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність, уповноважена особа, яка проводила повну перевірку, упродовж 5 робочих днів з дня, наступного за днем погодження довідки, складає та підписує відповідний обґрунтований висновок у двох примірниках.
За правилами пунктів 9-10 розділу ІІІ Порядку №26/21, у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування. На офіційному вебсайті НАЗК оприлюднюється довідка про результати проведення повної перевірки, у тому числі повторної, упродовж 10 робочих днів з дня її погодження, а також інформація про те, чи було направлено обґрунтований висновок щодо виявлення ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інші вжиті заходи реагування, крім конфіденційної інформації про фізичну особу та з дотриманням вимог статті 52-1 Закону №1700-VII.
Судом першої інстанції встановлено та визнається сторонами, що у оскаржуваній Довідці Національним агентством викладено обставини щодо недостовірних відомостей, зазначених у декларації позивача, що відрізняються від достовірних на суму 7628836,99 грн. що перевищує 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.
За результатами розгляду матеріалів Обґрунтованого висновку, що надійшли до Національного антикорупційного бюро України супровідним листом з Національного агентства з питань запобігання корупції від 04.04.2025 №42-01/29059-25, 18.04.2025 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12025100000000520. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 2 ст. 366-2 КК України.
З даного приводу Верховний Суд у постанові від 23.11.2023 в адміністративній справі № 520/25012/21, яка є релевантною до спірних правовідносин, сформував правову позицію, в якій зазначив, що Довідка про результати проведення повної перевірки (її окремі положення), може бути предметом оскарження, у порядку адміністративного судочинства, лише за відсутності ознак адміністративного чи кримінального правопорушення або закриття адміністративної чи кримінальної справи, так як такі правовідносини виникають між суб`єктом декларування та Національним агентством лише на стадії завершення перевірки. Це означає, що якщо за наслідками такої перевірки вирішується питання про притягнення суб`єкта декларування до певного виду відповідальності, довідка про результати проведення такої перевірки не може бути оскаржена окремо, так як надання оцінки виявленим порушенням належить органу, що безпосередньо вирішує питання про притягнення особи до певного виду відповідальності…».
Тобто, з вищенаведеного правового висновку Верховного Суду, який в розумінні вимог ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає обов`язковому врахуванню, вбачається, що складена Національним агентством за результатами проведення повної перевірки Довідка не підлягає безумовному судовому оскарженню за правилами адміністративного судочинства, позаяк спорам відповідної категорії притаманні певні особливості, за наявності яких вони не відносяться до справ адміністративної юрисдикції.
Вказане, в свою чергу, зумовлено тим, що оцінка встановлених Національним агентством у ході проведення повної перевірки обставин, в частині наявності у діях суб`єкта декларування ознак кримінального правопорушення, в подальшому надається органом, до компетенції якого належить здійснення кримінального провадження у передбаченому положеннями кримінального процесуального законодавства порядку.
Колегія суддів зазначає, що ключовим у такому аспекті є встановлення Національним агентством у діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК України, в результаті чого наразі вирішується питання про притягнення суб`єкта декларування до певного виду відповідальності, що в свою чергу й унеможливлює розгляд справи адміністративним судом.
Таким чином, враховуючи, що Довідка містить висновок про наявність у діях суб`єкта декларування ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 366-2 Кримінального кодексу України, а також те, що 18.04.2025 Національним антикорупційним бюро України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на те, що відсутність правових підстав для оскарження в порядку адміністративного судочинства складеної Національним агентством Довідки може наставати виключно у разі набуття суб`єктом декларування статусу підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, разом з тим визначальним у цьому контексті є не процесуальний статус суб`єкта у кримінальному провадженні, а характер обставин, які досліджуються та оцінюються у складеній Відповідачем Довідці, і їх відношення до предмета доказування у кримінальному процесі.
В даному випадку обставини, які відображені у оскаржуваній Довідці Національного агентства, а саме ознаки можливого вчинення суб`єктом декларування правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України, прямо кореспондують із предметом доказування у відповідному кримінальному провадженні.
Також безпідставними є доводи позивача про те, що перевірка законності висновків відповідача та їх правова оцінка в адміністративному суді є єдиним доступним засобом захисту її прав, оскільки оцінка встановлених Національним агентством у ході проведення повної перевірки обставин, в частині наявності у діях суб`єкта декларування ознак кримінального правопорушення, в подальшому надається органом, до компетенції якого належить здійснення кримінального провадження у передбаченому законодавством порядку.
Така перевірка буде здійснена в межах кримінального провадження, де складена Відповідачем Довідка набуває статусу доказу та підлягає оцінці за правилами КПК України.
Варто зауважити, що право на судовий захист не є абсолютним та реалізується в межах процесуальних форм, установлених законом, з урахуванням юрисдикційної компетенції судів різних спеціалізацій. При цьому відсутність можливості розгляду певної категорії спорів адміністративним судом не означає позбавлення особи права на судовий захист загалом, а лише вказує на інший встановлений законом порядок його реалізації.
В цьому аспекті обов`язковому врахуванню підлягає правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17, в якій суд вказав, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
Колегія суддів наголошує, що відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, відображену у довідці, поза межами кримінального процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. 
Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у кримінальному провадженні, в якому дані, зафіксовані у довідці, є доказом.
Враховуючи наведені обставини, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки дані правовідносини підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі № 300/4423/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення у повному обсязі. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 24 лютого 2026 року