Справа № 149/3876/24
Провадження №2/149/43/26 
Номер рядка звіту 20
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

02.04.2026 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі
головуючої судді Робак М.В.
при секретарі Поліщук Л.А.
за участі прокурора Соловар А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Хмільницької окружної прокуратури до в інтересах держави в особі Хмільницької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості

ВСТАНОВИВ:
До Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області звернувся керівник Хмільницької окружної прокуратури в інтересах Хмільницької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості. Позовні вимоги мотивовані тим, що у ході досудового розслідування кримінального провадження № 42022022330000121 від 18.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України «Самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво», встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером 0510900000:00:004:0899 за адресою: вул. 1 Травня в м. Хмільник, Вінницької області розміщений торгово-посадочний комплекс «Автобусна зупинка «Санаторій МО», який згідно з висновком експертизи № СЕ-19/102-23/10548-БТ від 01.08.2024 є капітальною будівлею.
Перевіркою дотримання вимог чинного законодавства при розміщенні вказаної споруди встановлено, що одноповерхова будівля із відокремленими приміщеннями з навісом автобусної зупинки та прибудовою до тильної стіни «Зупинка «Санаторій МО» розміщена з порушенням вимог законодавства.
Зокрема встановлено, що 25.05.2012 Управлінням містобудування та архітектури Хмільницької міської ради на замовлення ОСОБА_1 видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , автобусна зупинка «МО», в м. Хмільнику Вінницької області, реєстраційний № 534-12, розроблений КП «Архітектурно-проектна майстерня».
Відповідно до паспорту прив`язки площа забудови тимчасової споруди № 1 – 30 м2, тимчасової споруди № 2 – 30 м2, площа забудови автобусної зупинки – 16 м2. Земельна ділянка виділена під розміщення тимчасових споруд площею – 76 м2.
Крім цього, Паспортом передбачено зовнішнє опорядження фасадів. Зокрема, стіна будинку – стінова сандвіч-панель білого кольору фірми «ТПК»; покриття даху – метало черепиця червоного кольору фірми «ТПК»; вікна – мелалопластиковий профіль коричневого кольору фірми «Reynars»; цоколь – з керамічної плитки 250х65 мм, червоного кольору; двері – мелалопластиковий профіль коричневого кольору під дерево фірми «Reynars»; арка – з нержавіючого металу; водовідводи та ринва – з метало пластикового матеріалу білого кольору; панель покриття – фасадні панелі червоного кольору; бра – індивідуального замовлення; панель рекламна – алюмінієва; логотип – екструдірований акриловий пластик; годинник – індивідуального замовлення; світильник – точковий, індивідуального замовлення. 
10.07.2012 складено протокол погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки землекористувачу ОСОБА_1 , у відповідності до якого визначено площу земельної ділянки 0,0078 га, з якої 0,0060 га під розміщення тимчасових споруд та площею 0,0018 га під проїздами, проходами, площадками.
У подальшому, між Хмільницькою міською радою та ФОП ОСОБА_1 13.09.2012 укладено договір № 21 особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди на земельній ділянці по АДРЕСА_1 (автобусна зупинка «санаторій «Міністерство Оборони»») площею 0,0078 га.
Згідно пункту 1.1 Договору розпорядник встановлює особистий строковий сервітут та передає у тимчасове користування на умовах цього договору земельну ділянку, для розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на земельну ділянку у АДРЕСА_1 площею 0,0078 га. (в т.ч. 0,0060 га під тимчасовою спорудою, 0,0018 га під проїздами, площадками і проходами), сервітуарій приймає у строкове платне сервітутне використання на підставі цього договору зазначену вище земельну ділянку площею 0,0078 га (в т.ч. 0,0060 га під тимчасовою спорудою, 0,0018 га під проїздами, площадками і проходами). 
Згідно пункту 2.1 особистий строковий сервітут встановлюється на період з 10.08.2012 та діє до 10.08.2017.
На підставі рішення 43 сесії міської ради 7 скликання № 1139 від 04.10.2017 угодою від 19.10.2017 № 275-17 внесено зміни до договору особистого строкового сервітуту, укладеного між Хмільницької міською радою та ОСОБА_1 від 13.09.2012, зокрема, договір поновлено до 01.10.2022. 
Пункт 1.1. договору від 13.09.2012 доповнено кадастровим номером земельної ділянки 0510900000:00:004:0899. За категорією земель земельну ділянку віднесено до земель житлової та громадської забудови (п. б ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України).Згідно з класифікацією видів цільового призначення земель земельна ділянка віднесена до підрозділу 03.07 (землі, що використовуються для будівництва і обслуговування будівель торгівлі». Також в угоді від 19.10.2017 вказано, що право зареєстровано у відділі Держкомзему у місті Хмільнику, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 13.09.2012 за № 0510900000000040899501.
Відповідно до рішення 38 сесії Хмільницької міської ради 8 скликання № 1588 від 03.02.2023 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 », ОСОБА_1 надано в користування на умовах особистого строкового сервітуту земельну ділянку площею 0,0078 га по АДРЕСА_1 , кадастрової номер 0510900000:00:004:0899, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) - для обслуговування тимчасової споруди. 
На підставі даного рішення укладено договір особистого строкового сервітуту № 03-23 від 14.02.2023 між Хмільницької міською радою та ОСОБА_1 , строк якого згідно п. 2.1 встановлено на 3 роки від дати укладання договору. Відповідно до п. 1 договору власник на підставі рішення 38 сесії Хмільницької міської ради 8 скликання № 1588 від 03.02.2023 встановлює особистий платний строковий сервітут за рахунок земельної ділянки площею 0,0078 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0510900000:00:004:0899, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі – для обслуговування тимчасової споруди. Земельна ділянка віднесена до земель житлової та громадської забудови (п. б ч.1 ст. 19 Земельного Кодексу України). Пунктом 4 Договору передбачені обов`язки сервітуарія, серед яких не чинити дій, що можуть привести до погіршення якісних характеристик та екологічного стану землі; виконання своїх обов`язків відповідно до вимог ст. 96 Земельного кодексу (забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.Крім того, зміни до договору особистого строкового сервітуту від 14.02.2023 у частині зміну розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки внесені також угодою від 19.04.2024. Під час досудового розслідування кримінального провадження №42022022330000121 від 18.11.2022 слідчим 18.05.2023 проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером 0510900000:00:004:0899 за адресою: АДРЕСА_1 , яка передана у користування згідно договору особистого строкового сервітуту ОСОБА_1 , під час якого установлено, що споруда, розташована на даній земельній ділянці, яка належить ФОП ОСОБА_1 , має ознаки капітального будівництва.
В межах вказаного кримінального провадження № 42022022330000121 від 18.11.2022 призначена будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. За результатами проведеної експертизи експертом 01.08.2024 складено висновок № СЕ-19/102-23/10548-БТ. Експертом досліджено торгово-посадочний комплекс «Зупинка санаторій «МО», до складу якого входять навіс автобусної зупинки та одноповерхова будівля із трьома відокремленими приміщеннями для ведення підприємницької діяльності та прибудовою, зблоковані між собою за адресою вул. 1-го Травня, м. Хмільник, Вінницької області.Під час дослідження експертом здійснено огляд указаного об`єкту в присутності дізнавача Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Короліщука С.В., про що був складений акт, що є додатком до висновку.
Під час натурного обстеження візуально було встановлено, що автобусна зупинка «Санаторій «МО»» розташована на по АДРЕСА_1 , поряд з головним входом на територію санаторію «Міністерство оборони» по вул. 1-го Травня, 39. До складу автобусної зупинки входять: навіс зупинки із місцем для сидіння, що розташовується всередині утвореного простору стінами одноповерхової будівля П-подібної форми в плані із торгівельними відокремленими приміщеннями: приміщення 1 - магазин «Продукти з Європи», приміщення 2 - порожній та торгівельна площа здається в оренду, приміщення 3 - магазин «Coffee Kasta», зблокованих між собою, які разом утворюють торгово-посадочний комплекс. Торгові зали будівлі мають окремі входи-виходи з/на площадки(у) зупинки. Також оглядом встановлено, що до тильної стіни одноповерхової будівлі прибудовано підсобне приміщення із окремим входом, тильна територія прилегла до будівлі закрита для проходу огорожею та хвірткою.Навіс зупинки виконаний із сталевого каркасу у вигляді склепіння з профільних труб із опиранням на несучі конструкції одноповерхової будівлі і на металеві колонни, які виконанні у вигляді просторового каркасу. Покриття навісу з профільованих сталевих листів. На зупинці улаштовано лавки (місце для сидіння), покриття площадки зупинки виконано з тротуарної плитки, яка служить ганком для входу в торгові зали 1, 2, З одноповерхової будівлі. На фронтоні склепіння наявна вивіска із назвою зупинки та годинником. Фасади одноповерхової будівлі утепленні пінопластом та опоряджені декоративною штукатуркою із фарбуванням, на тильній стіні будівлі здійснено фарбування по шпаклюванню. Виділена цокольна частина головного та бокових фасадів будівлі, крім тильної стіни, облицьовані природнім каменем на розчині. Покриття даху улаштовано з профільованих сталевих листів, карнизна частина торгово-посадочного комплексу облицьована профільованими сталевими листами, улаштовано водовідведення. По торгово-посадочному комплексу (зупинка з будівлею) змонтовано мережу електроосвітлення. На прилеглій території до торгово-посадочного комплексу виконано благоустрій, установлені урни, лавки, виконано озеленення. Одноповерхова будівля торгово-посадочного комплексу має фундамент із бетону, стіни змуровані з газобетонних блоків. До внутрішніх приміщень будівель магазинів не було надано доступ. У внутрішніх приміщеннях будівлі виконано опорядження поверхонь, а саме: улаштовано підвісні стелі із ГКЛ та ПВХ плівки, по стінам шпаклювання із фарбуванням водоемульсійною фарбою та локально облицьовано керамічною плиткою, покриття підлоги улаштовано з керамічної плитки. Віконні та дверні прорізи в зовнішніх стінах заповнено готовими віконними та дверними блоками з металопластику. В приміщеннях торгових залів № 1 та № 2 улаштовані тамбури із заповненням дверних прорізів дерев`яними дверними блоками та віконні прорізи готовими віконними блоками з металопластику. В одноповерховій будівлі комплексу улаштовані інженерні мережі (електроосвітлення, електропостачання, водопостачання та каналізації), змонтовано системи вентиляції та кондиціювання, змонтовано протипожежну сигналізацію та відеонагляд, установлено торгівельне обладнання.Крім того, у ході проведення експертизи досліджено, зокрема, Паспорт прив`язки ТС для провадження підприємницької діяльності на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , автобусна зупинка «МО», в м. Хмільнику Вінницької обл. (архітектурно-будівельна частина). У відповідності до плану тимчасової споруди на від. 0,000 (М 1:50) зовнішні розміри зблокованих тимчасових споруд із навісом зупинки зазначені 14,800 х 5,150 м, а фактичні зовнішні розміри визначено інструментальним вимірюванням під час огляду - 17,888x5,633 м (із урахуванням утеплення). У відповідності до техніко-економічних показників зазначених в «Схема розміщення тимчасової споруди (М 1:200)» загальна площа земельної ділянки становить 76,0 м2 (в т. ч. площа забудови ТС № 1 - 30,0 м2, площа забудови ТС № 2- 30,0 м2, площа забудови автобусної зупинки - 16,0 м2). За протоколом погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 10.07.2012 та у відповідності до договору № 21 від 13.09.2012 особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди, укладеного між Хмільницькою міською радою та ФОП ОСОБА_1 , в тимчасове користування ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 78,0 м2 (в т. ч. площа 60,0 м2 під ТС, площа 18,0 м2 під проїздами, площадками, проходами 16,0 м2). Площадка під автобусною зупинкою, покриття якої улаштовано з тротуарної плитки, виступає за межі визначеної площі забудови на 1 м до автомобільної дороги вул. 1-го Травня та обмежена поребриком. Металеві колонни навісу зупинки змонтовані на відстані 0,8 м за межами визначеної площі забудови, згідно паспорту забудови тимчасової споруди. За результатами інструментального вимірювання встановлено, що площа забудови під будівлею та прибудовою до тильної стіни становить 81,7 м2, площа забудови під автобусною зупинкою становить 26,9 м2, загальна площа забудови під торгово-посадочним комплексом «Зупинка «Санаторій «МО»» становить 108,6 м2.
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.08.2024 № СЕ-19/102-23/10548-БТ одноповерхова будівля із відокремленими торгівельними приміщеннями з навісом автобусної зупинки та прибудовою до тильної стіни утворюють торгово-посадочной комплекс «Зупинка «Санаторій «МО», розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 0510900000:00:004:0899 за адресою: АДРЕСА_1 , який у відповідності до вимог ДК 018-2000 Державного класифікатора будівель та споруд, Національний стандарт № 1 «Загальні оцінки майна і майнових прав», Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», ДБН В. 1.2-14:2018 «Система забезпечення надійності та безпеки будівельних об`єктів. Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель та споруд», ДСТУ-Н Б А.1.1-81:2008 ««Система стандартизації та нормування в будівництві. ОСНОВНІ ВИМОГИ ДО БУДІВЕЛЬ І СПОРУД. Настанова із застосування термінів основних вимог до будівель і споруд згідно з тлумачними документами Директиви Ради 89/106/ЄЕС», ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво»», Збірника «УПВВ», Цивільного кодексу України, відноситься до об`єктів капітального будівництва.
Отже, торгово-посадочний комплекс «Зупинка «Санаторій МО» по вул. 1 Травня як об`єкт капітального будівництва є нерухомим майном.
Таким чином, спірний об`єкт нерухомості, побудований ФОП ОСОБА_1 на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, а також без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи, і без належно затвердженого проекту порушує вимоги закону та умови укладеного договору, а торгівельний магазин, не введений в експлуатацію у визначеному законом порядку вважається самочинним будівництвом згідно із нормами частини 1 статті 376 ЦК України.
Отже, ФОП ОСОБА_1 , як особа, яка є власником самочинно побудованого нежитлового приміщення - торгово-посадочного комплексу «Зупинка «Санаторій МО» на земельній ділянці, яка надана останній в оренду для розміщення малих архітектурних форм, зобов`язана усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення та приведення її у придатний для використання стан. 
Щодо підстав звернення до суду, то прокурором зазначено, що метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у даній справі, Хмільницькою окружною прокуратурою 05.11.2024 на адресу Хмільницької міської ради скеровано лист № 56-3430вих-24, у якому повідомлено уповноважений орган про факт самочинного будівництва нежитлового приміщення торгово-посадочного комплексу «Зупинка «Санаторій МО» за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка надана згідно договору особистого строкового сервітуту, обґрунтовано наявність порушень інтересів держави та запропоновано інформувати прокуратуру про те, чи виявлялись органом місцевого самоврядування порушення щодо розміщення МАФу ОСОБА_1 , здійснених заходів самоврядного контролю за дотриманням законодавства про благоустрій населених пунктів, виявлених порушень, складених за їх результатами документів перевірок. 
На вказаний лист Хмільницька міська рада листом від 13.11.20 № 98/01-19 надала копії документів на 37 арк., не повідомивши про вжиття заходів міською радою. Наведена вище позиція уповноваженого органу свідчить про небажання захищати порушені інтереси держави (територіальної громади) та про самоусунення від відновлення порушених прав.
Що стосується підсудності спору, то прокурор вказує на настуне. В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 24.10.2002 проведено державну реєстрацію ОСОБА_1 у якості суб`єкта господарювання - фізичної особи-підприємця. Основним видом її діяльності є «Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (основний); 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 73.12 Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації». 
25.01.2017 ФОП ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність.
Тому, зважаючи на характер правовідносин, які безпосередньо пов`язані із використанням фізичною особою самочинно збудованого приміщення, яке знаходиться на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади м. Хмільник, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області.
З урахуванням викладених обставин, керівник Хмільницької окружної прокуратури просить задоволити позовні вимоги.
06.12.2024 судом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
23.04.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд.
В судовому засіданні представник Хмільницької окружної прокуратури Соловар А.С. позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, покладаючи на обставини, що зазначені в позові.
Представник відповідачки – адвокат Костюк С.М. в судове засідання не з"явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Проте, в минулих засіданнях заперечував проти позовних вимог, вказуючи, що відповідачка не здійснювала будівництво спірної споруди. Фундамент існував ще до укладення договору сервітуту. 01.04.2026 до суду від нього надійшли додаткові пояснення згідно яких, останній зазначає про передчасність звернення прокурора до суду з позовом в інтересах міської ради, про передчасність демонтажу торгово-посадочного комплексу, оскільки приписи про усунення порушень законодавства відповідними органами не вносились, крім того експертиза проводилась на підставі діючого законодавства, а не на момент забудови.
Представник Хмільницької міської ради подав заяву про розгляд справи у його відсутність, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.
Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини.
11.07.2012 ОСОБА_1 звернулась з заявою до міського голови про затвердження технічної документації про встановлення строкового сервітуту на земельну ділянку площею 0.0078 га, що в АДРЕСА_1 та укладення договору строкового земельного сервітуту (а.с. 32,85)
13.09.2012 року між Хмільницькою міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладено договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди строком до 10.08.2017 року. Площа земельної ділянки 0,0078 га (а.с. 33-36,86-90)
19.10.2017 року поновлено договір особистого строкового сервітуту строком до 01.10.2022 року (а.с. 37, 91)
Згідно паспорту прив`язки тимчасової споруди від 25.05.2012 року Відповідно до паспорту прив`язки площа забудови тимчасової споруди № 1 – 30 м2, тимчасової споруди № 2 – 30 м2, площа забудови автобусної зупинки – 16 м2. Земельна ділянка виділена під розміщення тимчасових споруд площею – 76 м2.
Крім цього, Паспортом передбачено зовнішнє опорядження фасадів. Зокрема, стіна будинку – стінова сандвіч-панель білого кольору фірми «ТПК»; покриття даху – метало черепиця червоного кольору фірми «ТПК»; вікна – мелалопластиковий профіль коричневого кольору фірми «Reynars»; цоколь – з керамічної плитки 250х65 мм, червоного кольору; двері – мелалопластиковий профіль коричневого кольору під дерево фірми «Reynars»; арка – з нержавіючого металу; водовідводи та ринва – з метало пластикового матеріалу білого кольору; панель покриття – фасадні панелі червоного кольору; бра – індивідуального замовлення; панель рекламна – алюмінієва; логотип – екструдірований акриловий пластик; годинник – індивідуального замовлення; світильник – точковий, індивідуального замовлення. (а.с. 38-50, 96-120)
25.011.2017 року ФОП ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність фізичної особи –підприємця (а.с. 129)
Відповідно до рішення 38 сесії Хмільницької міської ради 8 скликання № 1588 від 03.02.2023 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 », ОСОБА_1 надано в користування на умовах особистого строкового сервітуту земельну ділянку площею 0,0078 га по АДРЕСА_1 , кадастрової номер 0510900000:00:004:0899, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) - для обслуговування тимчасової споруди.(а.с. 56) 
На підставі даного рішення укладено договір особистого строкового сервітуту від 14.02.2023 між Хмільницької міською радою та ОСОБА_1 , строк якого згідно п. 2.1 встановлено на 3 роки від дати укладання договору. (а.с.51-55, 92-94). Відповідно до п. 1 договору власник на підставі рішення 38 сесії Хмільницької міської ради 8 скликання № 1588 від 03.02.2023 встановлює особистий платний строковий сервітут за рахунок земельної ділянки площею 0,0078 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0510900000:00:004:0899, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі – для обслуговування тимчасової споруди. 
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав ОСОБА_2 на підставі договору особистого строкового сервітуту являється користувачем земельної ділянки площею 0,0078 га , кадастровий номер 0510900000:00:004:0899 (а.с. 57)
10.04.2024 року між Хмільницькою міською радою та ОСОБА_2 укладено угоду про внесення змін до договору особистого строкового сервітуту від 14.02.2023 року в частині розміру плати за земельну ділянку (а.с. 58,95)
18.11.2022 за фактом незаконного використання суб`єктами господарювання земельних ділянок комунальної форми власності на території Хмільницької ОТГ та здійснення на них незаконного будівництва внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 197-1 ч.1 КК України (а.с. 130)
18.05.2023 проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером 0510900000:00:004:0899 за адресою: АДРЕСА_1 , яка передана у користування згідно договору особистого строкового сервітуту ОСОБА_1 , під час якого установлено, що споруда, розташована на даній земельній ділянці, має ознаки капітального будівництва.(а.с. 59-63)
Згідно висновку експерта від 01.08.2024 року №СЕ-19/102-23/10548-БТ одноповерхова будівля із відокремленими торгівельними приміщеннями з навісом автобусної зупинки та прибудовою до тильної стіни утворюють торгово-посадочной комплекс «Зупинка «Санаторій «МО», розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 0510900000:00:004:0899 за адресою: АДРЕСА_1 , який у відповідності до вимог ДК 018-2000 Державного класифікатора будівель та споруд, Національний стандарт № 1 «Загальні оцінки майна і майнових прав», Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», ДБН В. 1.2-14:2018 «Система забезпечення надійності та безпеки будівельних об`єктів. Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель та споруд», ДСТУ-Н Б А.1.1-81:2008 ««Система стандартизації та нормування в будівництві. ОСНОВНІ ВИМОГИ ДО БУДІВЕЛЬ І СПОРУД. Настанова із застосування термінів основних вимог до будівель і споруд згідно з тлумачними документами Директиви Ради 89/106/ЄЕС», ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво»», Збірника «УПВВ», Цивільного кодексу України, відноситься до об`єктів капітального будівництва. (а.с. 64-80)
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта користувачем земельної ділянки на підставі договору земельного сервітуту для обслуговування тимчасової споруди від 14.02.2023 ОСОБА_1 являється користувачем земельної ділянки площею 0,0078 га з кадастровим номером 0510900000:00:004:0899 (а.с. 30-31)
Згідно відповідді Державної інспекції архітектури та містобудування України. наданої на запит Хмільницької окружної прокуратури інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт , та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи аналювання по адресі об`єкта будівництва: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0510900000:00:004:0899 не виявлено (а.с. 121,123-124)
Згідно інформації з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва інформація про назву об`єкту будівництва в дозвільному документі за адресою: АДРЕСА_1 відсуттня (а.с. 128)
За клопотанням представника відповідача в судовому засіданні було заслухано експерта ОСОБА_3 , який виконував експертизу. Експерт повідомив, що при огляді спірного об`єкту він керувався паспортом прив`язки на тимчасову споруду. При огляді будівлі виявлено її невідповідність паспорту прив`язки. Документів, які б надавали дозвіл на будівництво нерухомого майна йому надано не було. Конструкція будівлі свідчить саме про об`єкт нерухомості. 

Щодо здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави.
Згідно зі ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою) у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. 
У постанові Верховного Суду у справі № 910/11919/17 від 17.10.2018 зазначено, що існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський суд з прав людини висловив таку позицію: «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Така правова позиція висвітлена Верховним Судом у постановах 13.03.2018 у справі № 911/620/17, від 13.11.2018 у справі № 910/2989/18.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. 
За правилами ст. ст. 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно із частиною третьою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до правових висновків, зроблених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, «знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі» (пункт 84 постанови).
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес.
З урахуванням того, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави, порушення вимог законодавства щодо правомірного використання земельних ділянок, самовільна забудова беззаперечно порушує інтереси держави щодо забезпечення правопорядку у сферах землекористування, здійснення будівництва, яке повинно вестись на підставі встановлених законодавчих, у тому числі технологічних вимог, що дає право прокурору на звернення до суду з відповідним позовом. 
При цьому, звернення прокурора до суду з позовом у цій справі спрямовано саме на захист інтересів держави у сфері земельних відносин щодо використання земельних ділянок, які є власністю Українського народу.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.
Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти «орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади». 
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об"єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.
Таким чином, здійснює права власника земельної ділянки яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на якій розташований об`єкт нерухомого майна – торгово-посадочний комплекс «Зупинка «Санаторій «МО» Хмільницька міська рада.
Згідно зі ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.
Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні – це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади – жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.
Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що землі комунальної власності є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.
Для реалізації здійснення ефективного місцевого самоврядування сільським, селищним, міським радам та їх виконавчим органам Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» надано низку повноважень.
До виключних повноважень органу місцевого самоврядування відповідно до п. п. 34, 34-1, 42 ч. 1 ст.26 Закону віднесено повноваження з вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; прийняття рішень щодо здійснення виконавчим органом сільської, селищної, міської ради державного контролю за використанням та охороною земель; затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.
Виконавчі органи ради відповідно до цього ж Закону наділені низкою повноважень, зокрема у сфері земельних правовідносин, комунальної власності, будівництва: надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»; здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу; здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом тощо.
Статтею 4 даного Закону до основних принципів місцевого самоврядування віднесено поєднання місцевих і державних інтересів.
Таким чином, інтереси держави у даному випадку збігаються з інтересами жителів територіальної громади.
Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками, в тому числі на правах оренди чи продажу права оренди за результатами торгів, визначаються законами.
За таких обставин, «органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» є Хмільницька міська рада, яка здійснює повноваження власника земельної ділянки.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (п.п. 77-81) бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. 
З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у даній справі, Хмільницькою окружною прокуратурою 05.11.2024 на адресу Хмільницької міської ради скеровано лист № 56-3430вих-24, у якому повідомлено уповноважений орган про факт самочинного будівництва нежитлового приміщення торгово-посадочного комплексу «Зупинка «Санаторій МО» за адресою: м. Хмільник, вул. 1 Травня на земельній ділянці, яка надана згідно договору особистого строкового сервітуту, обґрунтовано наявність порушень інтересів держави та запропоновано інформувати прокуратуру про те, чи виявлялись органом місцевого самоврядування порушення щодо розміщення МАФу ОСОБА_1 , здійснених заходів самоврядного контролю за дотриманням законодавства про благоустрій населених пунктів, виявлених порушень, складених за їх результатами документів перевірок. 
На вказаний лист Хмільницька міська рада листом від 13.11.2024 № 98/01-19 надала копії документів на 37 арк., не повідомивши про вжиття заходів міською радою.
Наведена вище позиція уповноваженого органу свідчить про небажання захищати порушені інтереси держави (територіальної громади) та про самоусунення від відновлення порушених прав.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Вказані обставини, відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову. 
Протягом розгляду справи судом, орган місцевого самоврядування в судові засідання не з"являвся, при розгляді справи поклався на розсуд суду, заперечень щодо представництва інтересів держави прокурором не заявляв та протягом тривалого часу використання земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 жодних перевірок не ініціював.

Щодо позовних вимог прозобов`язання звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки шляхом знесення самовільно побудованих споруд.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Так, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. 
Відповідно до пункту 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. 
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». 
Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. 
Збірник укрупнених показників вартості відтворення функціональних об`єктів – аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд, затверджений наказом Фонду державного майна України, Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 23.12.2000 № 2929/227, визначає загальні характеристики основних конструктивних елементів, інженерного обладнання та оздоблення будинків.
Зокрема, відповідно до Збірника фундамент - це підземна частина будинку, через яку передається навантаження від його надземної частини на грунт. Фундаменти бувають: є стрічкові неперервні монолітні (бутові на складному, цементному або вапняному розчині, бутобетонні, бетонні, залізобетонні), стрічкові неперервні збірні (бетонні та залізобетонні), стовпчаті (бутові, бетонні та залізобетонні, дерев'яні стільці), перехресні бетонні та залізобетонні, пальові збірні забивні (залізобетонні, дерев'яні) буронабивні, коренеподібні. Стіни - це основний конструктивний елемент будинку; несуть на собі корисне навантаження (перекриття, перегородки, дах) і призначені для захисту приміщень від атмосферних опадів, опору теплопередачі, інших природнокліматичних впливів. Залежно від рішення конструктивної системи стіни бувають несучі, самонесучі або огороджувальні.
Відповідно до п. 3.25 Державних будівельних норм В.2.2-9:2018 «Основи і фундаменти будівель та споруд. Основні положення», затвердженні Наказом Мінрегіону від 02.08.2018 № 200 фундамент – це підземна частина споруди, яка сприймає навантаження від несучих конструкцій і передає їх на основу, складену природними ґрунтами (природну) чи штучними ґрунтами (штучну). 
Відповідно до п.п. 3.3, 3.6-8 Державних будівельних норм В.2.2-9:2018 «Будинки і споруди Громадська будинки та споруди. Основні положення», затвердженні Наказом Мінрегіону від 28.09.2018 № 260 зблоковані будинки - розміщення двох або декількох будинків щільно один до одного зі збереженням просторової та конструктивної самостійності, які мають одну або декілька загальних стін.
Згідно Типових правил розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності, затверджених Наказом Міністерства юстиції 13.10.200 № 227, які визначають порядок розміщення малих архітектурних форм незалежно від форми власності для здійснення підприємницької діяльності на території України мала архітектурна форма - невелика споруда, яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без улаштування фундаментів. 
Дозвіл на розміщення малої архітектурної форми, виданий за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування, визначає право суб`єкта підприємницької діяльності на розміщення малої архітектурної форми. 
Паспорт прив`язки малої архітектурної форми включає план прив`язки малої архітектурної форми на топографо-геодезичній основі, текстові та графічні матеріали щодо естетичного, кольорового вирішення та інженерного забезпечення об`єкта. 
Стаціонарна мала архітектурна форма - одноповерхова споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей площею до 30 кв. м - кіоск, одноповерховий павільйон тощо. Місце розміщення малої архітектурної форми - визначений майданчик, що надається в тимчасове користування для установлення об`єкта.
Таким чином, відповідачу при використанні земельної ділянки надавався дозвіл на встановлення тимчасових споруд, натомість, на земельній ділянці розміщена капітальна споруда, переміщення якої без руйнування неможливе.
За таких обставин, споруда «нежитлове приміщення – торгово-посадочного комплексу «Зупинка «Санаторій МО» загальною площею 108,6 кв.м. є об`єктом капітального будівництва, отже об`єктом нерухомості, та самочинним будівництвом, а не тимчасовою спорудою.
Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.
Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (стаття 373 ЦК України).
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.
За змістом ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» права на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. 
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Згідно зі ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Статтею 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю. 
Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. 
Виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.
Згідно зі ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Однак, в порушення наведених положень законодавства будівництво нежитлового приміщення, «Зупинка «Санаторій «МО» проведені:
- на земельній ділянці, яка надана в користування  на праві оренди, без дозволу власника земельної ділянки на здійснення капітального будівництва
- за відсутності будівельного паспорту, містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва;
- без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт;
- за відсутності зареєстрованої відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої  декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
За таких обставин, в силу положень ст. 376 ЦК України одноповерхова будівля торгово-посадочного комплексу «Зупинка «Санаторій МО» загальною площею 108, 6 кв. м є самочинним будівництвом, оскільки побудована без дотримання наведених законодавчих вимог.
Згідно зі ст. 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. 
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).
У статті 25 Закону України «Про основи містобудування» вказано, що особи, винні у недотриманні норм і правил при проектуванні і будівництві; проектуванні об`єктів з порушенням затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації; виконанні будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього; самовільній зміні архітектурного вигляду споруди в процесі експлуатації; недотриманні екологічних і санітарно-гігієнічних вимог, встановлених законодавством при проектуванні, розміщенні та будівництві об`єктів; прийнятті в експлуатацію об`єктів, зведених з порушенням законодавства, норм і правил; наданні інформації, що не відповідає дійсності, про умови проектування і будівництва чи у необгрунтованій відмові надати таку інформацію, несуть відповідальність, передбачену законом.
Отже, будівництво на земельній ділянці, що не була відведена особі для будівництва, відсутність дозволу на будівництво, проведення будівництва без розроблення та затвердження проектної документації або порушення умов, передбачених в ній, не прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, зумовлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України.
Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина 2 статті 376 ЦК України).
Відповідно до положень статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині 1 статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним (постанови Верховного Суду від 18.02.2019 у справі № 308/5988/17-ц, від 20.03.2019 у справі № 202/3520/16-ц).
Формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила самочинне будівництво, у силу наведених положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Таким чином, спірний об`єкт нерухомості, побудований ФОП ОСОБА_1 на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, а також без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи, і без належно затвердженого проекту порушує вимоги закону та умови укладеного договору, а торгівельний магазин, не введений в експлуатацію у визначеному законом порядку вважається самочинним будівництвом згідно із нормами частини 1 статті 376 ЦК України.
Враховуючи наведене, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки (частина 2 статті 152 ЗК України).
У постанові від 02.06.2021 в справі № 509/11/17 (провадження № 61-268св21) Верховний Суд виснував, що належними відповідачами за вимогами про знесення самочинно збудованого майна, приведення приміщень у первісний стан, шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження майном шляхом перебудови самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна мають бути чинні власники спірного майна.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 , є власником торгово-посадочного комплексу «Зупинка «Санаторій МО», та відповідно є належним відповідачем за даним позовом.
Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. 
У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України ділянка, на якій побудовано спірний об`єкт, відноситься до земель комунальної власності, повноваження власника якої власником здійснює Хмільницька міська рада.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
На підставі ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.
Аналогічні положення передбачені в ст. 152 Земельного кодексу України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.
Статтею 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно з ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, підлягає обов`язковій державній реєстрації, що випливає зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Враховуючи те, що будівництво нежитлового приміщення будівлі «Зупинки «Санаторій МО» здійснено з порушенням вимог Земельного кодексів України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», дане будівництво є самочинним, на яке право власності не набувається. 
Відповідно до ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Згідно з ч. 2 ст. 212 Земельного кодексу України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
З урахуванням ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, ОСОБА_1 , як особа, яка є власником самочинно побудованого нежитлового приміщення - торгово-посадочного комплексу «Зупинка «Санаторій МО» на земельній ділянці, яка надана останній в оренду для розміщення малих архітектурних форм, зобов`язана усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення та приведення її у придатний для використання стан. 
Протягом часу розгляду справи, відповідачка не надала доказів, які б спростовували висновок експерта та свідчили про погодження власника землі на використання ділянки під її нерухомим майном , а саме у вигляді відповідних дозвільних документів, що свідчить про небажання останньої усувати виявлені порушення законодавства .
Згідно п.11 Постанови КМУ №303 від 13.03.2022 "Про припинення заходів державного нагляду (контролю) в умовах воєнного стану" протягом періоду воєнного стану органами державного архітектурно-будівельного контролю здійснюються позапланові заходи державного архітектурно-будівельного контролю: на об`єктах будівництва, роботи на яких виконуються за рахунок бюджетних коштів; на всіх об`єктах будівництва - в частині додержання вимог будівельних норм щодо забезпечення доступності і безпеки об`єктів для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення.
Отже, протягом дії воєнного стану перевірки дотримання вимог будівельного законодавства посадовими особами органу державного архітектурно-будівельного контролю не проводяться, відповідно приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності цими органами не вносяться. 

Велика Палата Верховного Суду у п. 122-126 постанови від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 звертала увагу на те, що навіть у випадку позбавлення кінцевого набувача його прав на певний об`єкт законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту.
Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного, в якого придбав об`єкт, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжний набувач до первинного.
Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.12.2015 у справі № б-2510цс15 (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 93), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 63), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 125.6.3).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч. 1,3 ст. 22 ЦК України).
Отже, законодавство України гарантує право заявити до відповідного суб`єкта позов про відшкодування шкоди, якщо така була заподіяна. Таке відшкодування має бути надане на підставі норм матеріального права згідно з належною юридичною процедурою та за вимогою, що підтверджена доказами.
З огляду на викладене, позовні вимоги по суті не суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги керівника Хмільницької окружної прокуратури підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 258,264,265,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги керівника Хмільницької окружної прокуратури до в інтересах держави в особі Хмільницької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості - задоволити.
Усунути перешкоди Хмільницькій міській раді Вінницької області (ЄДРПОУ 04051247, вул. Столярчука 10, м. Хмільник, Вінницька область, 22000) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) за власний рахунок здійснити знесення (демонтаж) самочинно побудованого торгово-посадочного комплексу «Зупинка санаторій «МО», розташованого за адресою: вул. 1 Травня, м. Хмільник, кадастровий номер земельної ділянки 0510900000:00:004:0899.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02909909, Банк ДКСУ м. Києва, р/р НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 3028,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Вінницького апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Суддя Марина РОБАК