154/3856/23 
3/154/5/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.04.2026 Суддя Володимирського міського суду Волинської області Пустовойт Т.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
У С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 , 05.09.2023 року о 17-06 год., на автодорозі Н-22, 7км+900м, керував транспортним засобом «CHRYSLER CHEROKEE», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, ( різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 в судове засідання не з,явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином.
Захисник Галащук С.Ю., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги №1180227 від 27.03.2026, надав до суду клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що 16.10.2023 судом було прийнято рішення зупинити провадження у справі на підставі введення воєнного стану та проведення загальної мобілізації, однак 17.03.2026 провадження у справі було відновлено. З моменту складання протоколу, а саме 05.09.2023 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 , надходження до суду першого судового засідання 16.10.2023 по теперішній час – чергового розгляду 17.04.2026 пройшло понад три роки. Посилаючись на приписи КУпАП, зауважив, якщо на момент розгляду справи минув строк накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, суд має закрити справу, не розглядаючи її, тому просить закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 .
Суддя, враховуючи позицію сторони правопорушника, дослідивши матеріали справи, у тому числі відеозаписи, надані разом з адміністративним матеріалом, приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі статтею 23 КУпАП, якою визначено мету адміністративного стягнення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст.130КУпАП адміністративна відповідальність за приписами даної норми настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В пунктах п.2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Також, відповідно до п.2 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом 09.11.2015 року №1452/735, огляд на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п.7 розділу 1 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Факт вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення, підтверджуються наявними у справі і належним чином дослідженими доказами. Так його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №061507 від 05.09.2023 року,
- рапортом оперативних працівників поліції, в якому зафіксовано повідомлення до служби 102, в с.П,ятидні, трасса Н-22 за порушення ПДР зупинено т/з Крайслер Чароккі д/н НОМЕР_2 , Встановлено, що водій за кермом ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп,яніння, у зв,язку з чим складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП,
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що виявлено ознаки сп,яніння – різки запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення, почервоніння обличчя, від проходження огляду та підпису особа відмовилась,
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в якому зазначені ознаки сп`яніння та також відмова від проходження огляду,
- рапорт поліцейського від 05.09.2023, в якому зазначено, що у водія ОСОБА_1 виявлено різких запах алкоголю із ротової порожнини. На запитання чи вживав алкоголь, останній пояснив, що випив пляшку горілки та сів за кермо автомобіля,
- відеофіксація адміністративного правопорушення від 05.09.2023,
-довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 13.09.2022.
З наданих до суду та досліджених судом відеозаписів за 05.09.2023 року, убачається, що на по автотрассі рухається хаотично рухається транспортний засобом «CHRYSLER CHEROKEE», державний номерний знак НОМЕР_2 , екіпажі працівників поліції тривалий час намагаються зупинити авто. Зупинивши транспортний засіб, за кермом виявлено особу, в подальшому як встановлено ОСОБА_1 , у якого наявна нечітка мова, поведінка, що не відповідає обстановці та який в ході розмови з поліцейським підтвердив, що вживав алкоголь після чого керував автомобілем. На пропозицію поліцейського пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі водій категорично відмовився.
Отже, дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він всупереч п.2.5 ПДР України, як особа яка керувала транспортним засобом, відмовився від проходження в установленому порядку медичного огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Розгляд суддями справ про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачених частиною першою статті 130 КУпАП, з дотриманням визначених КУпАП положень покликаний забезпечити виконання завдань, для яких цей Кодекс прийнятий.
Строки розгляду справ про адміністративні правопорушення визначенні статтею 277 КУпАП.
Відповідно до положень статті 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України внесено ряд змін до норм процесуального права в частині Кодексу адміністративного судочинства України, Цивільного процесуального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, проте Кодекс України про адміністративні правопорушення залишився поза межами означеного процесуального регулювання та відповідних змін.
Зупинення провадження по справі – це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`зку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.
Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.
Колегія суддів Верховного Суду звернула увагу на конструкцію відповідної норми процесуального закону, яка носить імперативний характер та покладає на суд саме обов`язок, а не право зупинити провадження у випадку перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 визначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Такий підхід неодноразово застосовувався у судовій практиці, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 11-1219сап 19 та від 2 вересня 2021 року у справі № 11-97сап20.
Відповідно до існуючої практики Європейського суду з прав людини, зокрема, проти України, розгляд справ про адміністративні правопорушення підпадає під гарантії статті 6 Конвенції у кримінальній сфері щодо окремих правопорушень (наприклад, рішення у справах «Сергій Золотухін проти Росії» (заява № 14939/03) від 10 лютого 2009 року, «Ігор Тарасов проти України» (заява № 44396/05) від 16 червня 2016 року, «Шімкус проти Литви» (заява № 41788/11) від 13 червня 2017 року, «Чернов проти України» (заява № 16432/10) від 10 грудня 2020 року). Наведене пояснюється як каральною природою положень КУпАП, так і суворістю санкцій в окремих випадках, зокрема, за порушення у сфері безпеки дорожнього руху. У зв`язку із цим право мати достатній час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту є одним із гарантованих стандартів у аспекті закріплення такого права пунктом 3 «b» статті 6 Конвенції, а також пунктом 3 «b» статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. В рамках адміністративно-деліктного провадження таке право слід розглядати як надання особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, достатнього часу для підготовки своєї позиції, отримання і подання доказів, ознайомлення з матеріалами справи.
Конституційний Суд України наголосив на додержанні положень статей 9, 33, 248, 268 КУпАП, зокрема, переліку прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи) саме через призму їх оцінки як гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб (пункт 4.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).

Згідно ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Так, Кодексом України про адміністративне правопорушення, а саме, ст.277 КУпАП, передбачено порядок зупинення строку розгляду адміністративних справ про адміністративні корупційні правопорушення, у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану» та Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з воєнною агресією РФ проти України запроваджено воєнний стан.
Справи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП підлягають розгляду в межах строку, визначеного ст.38 КУпАП для притягнення особи до адміністративної відповідальності, однак, забезпечити прибуття у судове засідання ОСОБА_1 суд був позбавлений можливості у зв`язку з перебуванням останнього на військовій службі в зоні бойових дій, що є поважною причиною.
16.10.2023 року провадження було зупинено оскільки, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності перебувала на військовій службі, не мала можливості з,явитись в судове засідання.
Оскільки КУпАП не передбачено порядку зупинення провадження з підстав перебування особи на службі Збройних Силах України, за аналогією закону суд керується нормами ст. 277 КУпАП та ст. ст. 138, 335 КПК України (поважні причини неприбуття на виклик - обставини непереборної сили (військові події) та щодо зупинення судового провадження) з метою додержання принципу законності та неупередженості.
Адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Маligе) проти Франції» від 23.09.1998 р.);
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що знайшла своє відображення зокрема у рішеннях у справах Надточій проти України", "Енгель та інші проти Нідерландів", "Озтюрк проти Німеччини" та "Лутц проти Німеччини", справи про адміністративні правопорушення за своєю правовою природою, з огляду на характер правопорушення, його кваліфікацію та суворість передбаченого покарання, мають ознаки та критерії, достатні для віднесення їх до проваджень кримінально-правового характеру.
У своєму рішенні у справі «Лучанінова проти України» (заява №16347/02) від 9 червня 2011 року, п. 39, ЄСПЛ визнав провадження у справі про адміністративне правопорушення, кримінальним.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 (справа №2-591/11) відзначила, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.
Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.
Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.
Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.
Таким чином, суд, враховуючи зазначений висновок Верховного Суду, вважає за доцільне застосувати у даній справі аналогію права та закону найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права.
В ч. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» судам роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України, у порядку, встановленому КПК України.
Статтею 49 Кримінального кодексу України визначені строки давності у зв`язку із закінченням яких особа звільняється від кримінальної відповідальності.
Згідно із ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду.
Відповідно до положень ст. 335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду наголошує, що нез`явлення обвинуваченого до суду на виклик через захист держави від збройної агресії російської федерації не може свідчити про умисне вчинення дій, спрямованих на ухилення від суду, що виключає закінчення строків давності й зупиняє строки, визначені ч.1 ст.49 КК України (постанова колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 16.05.2023 у справі № 554/10716/19).
Так відповідно до ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.
Разом з тим, за аналогією закону суд керується нормами ст. 277 КУпАП та ст. ст. 49, 138, 335 КПК України, та вбачає за можливе продовжити відрахунок строків притягнення до адміністративної відповідальності, з урахуванням зупинення, з моменту відновлення провадження.
Так, ОСОБА_1 відповідно до протоколу було вчинено правопорушення 05.09.2023 року.
16.10.2023 року провадження було зупинено до звільнення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з військової служби. 
17.03.2026 року провадження було відновлено, у зв,язку з тривалістю перебування у провадженні суду справи про адміністративне правопорушення та відсутністю у суду відомостей щодо актуальності статусу особи.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для закриття справи на підставі ст. 38 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 24 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
На підставі ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність
Між тим, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.
При призначенні стягнення правопорушнику суд, відповідно до ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що обтяжують і пом`якшують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, судом не встановлено.
Таким чином, оскільки винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, доведена поза розумним сумнівом, та містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя накладає на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах строку передбаченого санкцією інкримінованої статті.
Відповідно дост.4 ч.2 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст.130, 245, 247, 280, 284 КУпАП, Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», суддя -
П О С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 , визнати винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Роз`яснити, що згідно зі ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про адміністративне стягнення згідно із ст.308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з ОСОБА_1 , в дохід держави 665,60 грн. судового збору за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за ЄДРПОУ:37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації бюджету: 22030106, призначення платежу: судовий збір, Володимирський міський суд Волинської області.
Апеляційну скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Волинського апеляційного суду.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя:      Тетяна ПУСТОВОЙТ