КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/597/2026
справа №367/5817/23

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Верланова С.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Чиляєвою Іриною Анатоліївною, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кухленка Д.С., дата складення повного судового рішення не зазначена,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Вимоги позову мотивує тим, що 02 жовтня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали попередній договір № 16 від 02 жовтня 2020 року. Пунктом 2.2. попереднього договору сторони засвідчили, що до його укладання позивач передав, а відповідачка прийняла грошові кошти у сумі 1 407 500 гривень, що є еквівалентом 50 000 доларів США та становить 100% вартості будинку. Факт передачі позивачем відповідачці коштів у розмірі 50 000 доларів США підтверджується Актом приймання-передачі коштів від 02 жовтня 2020 року.
Вказує, що відповідачка умов попереднього договору не виконала та стала ухилятися від комунікацій з позивачем.
Зазначає, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером 3210900000:01:073:3006 та збудований на ній будинок належать іншій особі, відмінній від позивача.
Позивач не будучи обізнаним про те, що попередній договір є нікчемним в силу закону, уклав з потенційним покупцем житлового будинку Меморандум №01/22.12-20 від 22 грудня 2020 року, відповідно до пункту 2 якого позивач зобов`язався зареєструвати за собою право власності на житловий будинок в строк до 01 травня 2021 року (що видавалось цілком реальним, враховуючи ту обставину, що за попереднім договором відповідачка гарантувала введення будинку в експлуатацію до 31 березня 2021 року). Внаслідок нікчемності попереднього договору та недобросовісної поведінки відповідачки, позивач не зміг зареєструвати за собою право власності на житловий будинок і відповідно продати його на умовах, передбачених Меморандумом. Покупець відмовився від умов Меморандуму, про що попередив позивача листом № 10-06 від 10 червня 2021 року.
Зазначає, що втратив прогнозований дохід у розмірі суми, еквівалентної 20 000 доларів США, який становив різницю між коштами, перерахованими відповідачці та коштами, за які позивач мав продати житловий будинок.
Посилаючись на положення статей 215, 216 ЦК України вказує, що існують об`єктивні підстави для стягнення коштів з відповідачки в порядку реституції.
Крім цього, з посиланням на частину 2 статті 625 ЦК України вказує, що існують об`єктивні підстави для стягнення з відповідачки 3% річних від переданої їй суми у розмірі 50 000 доларів США, що становить 4 223,64 доларів США та еквівалентно 154 452,60 гривень.
З урахуванням заяви про часткову відмову від позовних вимог від 21 березня 2024 року, просить суд:
- застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 1 828 430 гривень, що еквівалентно сумі 50 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 27 липня 2023 року;
- стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних у розмірі 154 452,60 гривень, що еквівалентно 4 223,64 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 27 липня 2023 року;
- стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2025 року позов задоволено.
Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 1 828 430 гривень, що еквівалентно сумі 50 000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 27 липня 2023 року.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних у розмірі 154 452,60 гривень, що еквівалентно 4 223,64 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 27 липня 2023 року.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 13 420,00 гривень.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000,00 гривень.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції зробив висновок, що попередній договір, укладений позивачем та відповідачкою, не відповідає вимогам закону про його обов`язкове нотаріальне посвідчення, тому в силу положень статей 203 та 215 ЦПК України є нікчемним, а не повернуті відповідачкою позивачу грошові кошти є безпідставно набутими та мають бути повернуті позивачу.
Суд погодився із доводами позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідачки 3% річних у розмірі 154 452,60 гривень, що еквівалентно 4 223,64 доларів СІІІА за офіційним курсом НБУ станом на 27 липня 2023 року.
Стягнувши судові витрати, суд вказав, що такі є доведеними та співмірними.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Чиляєвою І.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Скаржниця стверджує, що суд першої інстанції зробив неправильні висновки щодо правової природи спірного договору, оскільки метою укладення сторонами договору було фінансування будівництва житлового будинку на земельній ділянці, що належить відповідачці на праві приватної власності.
Вказує, що спірний договір не містить дати укладення основного договору, отже не є попереднім договором.
Зазначає, що 22 грудня 2020 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено меморандум №01/22-20, відповідно до умов якого позивач засвідчив свій намір продати ОСОБА_3 будинок, проектною площею 80 кв.м, який буде збудований на земельній ділянці під кадастровим номером 3210900000:01:073:3006 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, у пунктах 2-3 меморандуму позивач взяв на себе зобов`язання ввести в експлуатацію та зареєструвати з собою право власності на будинок до 01 травня 2021 року, не пізніше 01 червня 2021 року укласти з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу.
Отже, позивач мав намір набути права власності на об`єкт у інший спосіб, ніж укладання з відповідачкою основного договору купівлі-продажу.
Наведене свідчить про те, що метою спірного договору було не укладання у майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку, а фінансування будівництва об`єкта з метою його подальшого продажу та отримання прибутку.
Не погоджується із оскаржуваним рішенням в частині розподілу судових витрат.
Посилається на необґрунтовано завищену вартість надання професійної правничої допомоги.
Вказує, що не отримувала заяви про стягнення судових витрат, внаслідок чого була позбавлена можливості заявити клопотання про їх зменшення у суді першої інстанції.
Зазначає оплата 4000 грн повинна бути виключена із розрахунку, оскільки дії щодо аналізу обставин справи та наданих документів охоплюються діями адвоката із складання позовної заяви. Вартість попередньої консультації 4000 грн є завищеною, оскільки середня вартість такої послуги від 500 грн до 2000 грн. Вказує також, що вартість участі в одному судовому засіданні 8000 грн є невиправданою.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Ірпінського міського суду від 16 січня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Розподілити судові витрати.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
06 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Спасібухов Н.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву посилається на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги.
Вказує, що аналіз пунктів 1.1., 2.4., 3.1., 4.1.2., 6.1. спірного договору дозволяє зробити висновок, що такий фактично є попереднім договором, тому твердження скаржниці в цій частині є безпідставними.
Зазначає, що попередній договір мав бути укладений в нотаріальній формі в силу положень статті 657 ЦК України, що цілком відповідало волевиявленню скаржника та умовам попереднього договору.
Щодо посилання скаржниці на положення меморандуму, зазначає що скаржниця свідомо спотворює його умови. Крім цього, меморандум не спростовує природу попереднього договору, а посилання скаржниці на меморандум є спробою уникнути відповідальності за те, що скаржниця отримала від позивача кошти за нікчемним попереднім договором та в подальшому відчужила належну їй земельну ділянку.
Звертає увагу, що меморандум жодним чином не стосується правовідносин між позивачем та скаржницею, оскільки така не є стороною меморандуму.
Щодо тверджень скаржниці про не отримання заяви про стягнення судових витрат вказує, що такі є безпідставні, оскільки матеріали справи містять докази її відправлення відповідачу сервісом Е-ПОСТ.
Крім цього, заявлена сума є доведеною, обґрунтованою та співмірною із ціною позову.
Вказує, що орієнтований розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції становить 20 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Стягнути судові витрати.
5. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні 29 жовтня 2025 року адвокат Чиляєва І.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просила відкласти розгляд справи у зв`язку із надання можливості укладення мирової угоди.
Представник позивача не заперечував щодо відкладення розгляду справи із наведених підстав.
В судові засідання 10 грудня 2025 року, 18 лютого 2026 року скаржниця та її представниця не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли, відомостей про укладення мирової угоди не надали.
Адвокат Спасібухов Н.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , у судовому засіданні пояснив, що мирова угода не укладена, спроби зв`язатися із стороною відповідачки результату не дали.
Ураховуючи наведене, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Спасібухова Н.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи убачається, що 02 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності діє ОСОБА_5, та ОСОБА_2 укладено попередній договір №16, відповідно до пункту 1.1 якого продавець та покупець зобов`язуються в майбутньому, після кінцевого розрахунку між сторонами, в строк не пізніше 31 березня 2021 року, укласти та нотаріально посвідчити договори купівлі-продажу житлового будинку, що буде збудований на земельній ділянці, кадастровий номер - 3210900000:01:073:3006, проектною площею 80 м2, до вище вказаного строку (в подальшому - Об`єкт), розташованих за адресами: АДРЕСА_1 , на умовах визначених цим договором. (том 1 а.с. 9-11, 180-182).
Відповідно до пункту 2.2. попереднього договору в підтвердження наміру придбати Об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (Основного договору), Покупець передав, а Продавець прийняв грошові кошти у сумі 1 407 500 гривень, що є еквівалентом 50 000 доларів США на день укладення даного договору, що становить 100% вартості будинку.
Пунктом 4.1.2 договору визначено, що продавець зобов`язується підготувати за свій рахунок та в строк до укладання основних договорів документи, необхідні для нотаріального посвідчення основних договорів купівлі-продажу об`єктів.
Згідно пункту 6.1 договору за домовленістю сторін місце нотаріального посвідчення основного договору визначається покупцем.
Згідно пункту 6.9 договору продавець відкладає підписання основного договору на невизначений термін до 3 місяців, якщо затримка відбулась з вини органів місцевого самоврядування, органів виконавчої влади, ДАБІ, СЕС, експлуатуючих організацій. В разу, якщо таке невиконання буде тривати більше 3-х місяців, за письмовою вимогою покупця, продавець повертає фактично отримані кошти, 1 407 500,00 гривень, що є еквівалентом 50 000,00 доларів США, або за згодою сторін договір може бути укладений на новий строк.
Згідно даних акту приймання-передачі коштів убачається, що ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_5 прийняв грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США (том 1 а.с. 183).
22 грудня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено меморандум №01/22.12-20, відповідно до якого ОСОБА_2 засвідчив наміри продати, а ОСОБА_3 свої наміри купити житловий будинок проектною площею 80 кв.м, який буде збудований на земельній ділянці під кадастровим номером 3210900000:01:073:3006 за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 17).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Згідно статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.
Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Доводи апеляційної скарги про те, що укладений між сторонами договір не є попереднім, а має правову природу договору фінансування будівництва, колегія суддів уважає безпідставними.
Відповідно до статті 635 ЦК України за попереднім договором сторони зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, установлених попереднім договором.
Як убачається із пункту 1.1 спірного договору №16 від 02 жовтня 2020 року, сторони прямо погодили обов`язок у строк не пізніше 31 березня 2021 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку, який буде збудований на визначеній земельній ділянці, на умовах, передбачених цим договором.
Зміст пунктів 2.2, 4.1.2, 6.1, 6.9 договору свідчить про те, що сторони врегулювали всі істотні умови майбутнього договору купівлі-продажу, а також порядок підготовки документів для нотаріального посвідчення основного договору та правові наслідки його неукладення.
Фактична передача позивачем грошових коштів у рахунок 100% вартості будинку підтверджує реальний характер правовідносин сторін, однак не змінює правової природи договору як попереднього, оскільки сама по собі передача коштів не трансформує попередній договір у договір фінансування будівництва чи інший цивільно-правовий договір.
Посилання скаржниці на відсутність у договорі конкретної дати укладення основного договору є формальними та необґрунтованими, оскільки строк укладення основного договору чітко визначений "не пізніше 31 березня 2021 року", що відповідає вимогам статті 635 ЦК України.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що спірний договір є попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, є правильним та ґрунтується на належній оцінці змісту договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що спірний договір фактично є договором фінансування будівництва з метою подальшого продажу об`єкта та отримання прибутку, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про те, що сторони погодили інвестиційну модель будівництва, участь позивача у фінансуванні як інвестора, розподіл ризиків, отримання прибутку чи інші істотні умови, характерні для інвестиційних або підрядних правовідносин.
Натомість, зі змісту договору убачається, що його метою є набуття позивачем у власність об`єкта нерухомості шляхом укладення в майбутньому договору купівлі-продажу, а не спільна діяльність чи інвестування.
Сам по собі факт наміру позивача у подальшому відчужити нерухоме майно третій особі не впливає на правову природу його правовідносин із відповідачкою та не може свідчити про зміну характеру спірного договору.
Посилання апелянта на укладений між позивачем та ОСОБА_3 меморандум як на доказ відсутності наміру укладати основний договір купівлі-продажу з відповідачкою, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки такий укладено між позивачем та третьою особою, відповідачка не є його стороною, а тому він не створює жодних прав та обов`язків для відповідачки і не може змінювати правову природу відносин між сторонами спірного договору.
Суд звертає увагу, що умови меморандуму не спростовують намір позивача набути право власності на будинок саме шляхом виконання попереднього договору, оскільки взяті ним на себе зобов`язання щодо реєстрації права власності узгоджуються із виконанням спірного договору та отриманням у власність об`єкта нерухомості.
Отже, меморандум лише підтверджує очікування позивача щодо належного виконання відповідачкою умов попереднього договору, а не спростовує його правову природу.
Установивши, що спірний договір за своєю природою є попереднім, а відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню, а відтак і попередній договір щодо його укладення підлягає нотаріальному посвідченню, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що попередній договір є нікчемним у силу закону, а доводи апеляційної скарги не містять жодних правових підстав для іншого висновку.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення судових витрат, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з урахуванням принципів розумності, співмірності, необхідності та пропорційності.
Відповідно до частин 4-6 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Установлено, що 23 червня 2023 року між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднання "Пріорітас" укладено договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручив, а адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в питаннях захисту прав клієнта наданих Конституцією України.
Згідно пункту 3.3 договору вартість послуг адвоката розраховується, виходячи з погодинної тарифікації за ставкою 4000 гривень за одну годину роботи адвоката. Вартість представництва інтересів клієнта в судових засіданнях становить 4 000,00 гривень за одне судове засідання.
Згідно пункту 3.4. договору сторони погодили, що у разі повного задоволення позовних вимог, клієнт сплачує адвокату додатково "гонорар успіху", який входить до складу гонорару адвоката, у розмірі 15% від ціни позову. При цьому, складання та подання до суду заяви про забезпечення позову та позовної заяви є достатнім обсягом професійної правничої допомоги для сплати клієнтом адвокату "гонорару успіху".
Згідно пункту 3.5. договору сторони погодили, що у разі часткового задоволення позовних вимог, клієнт сплачує адвокату додатково "гонорар успіху", який входить до складу гонорару адвоката, у розмірі забезпечення позову та позовної заяви є достатнім обсягом професійної правничої допомоги для сплати клієнтом адвокату "гонорару успіху".
Сторони погодили, що у разі повного задоволення позовних вимог, клієнт сплачує адвокату додатково "гонорар успіху", який входить до складу гонорару адвоката, у розмірі 15% від ціни позову. При цьому складання та подання заяви про забезпечення позову до позовної заяви є достатнім обсягом професійної правничої допомоги для сплати клієнтом адвокату "гонорару успіху" (пункт 3.4 договору).
Сторони погодили, що у разі часткового задоволення позовних вимог, клієнт сплачує адвокату додатково "гонорар успіху", який входить до складу гонорару адвоката, у розмірі 15% від ціни позову. При цьому складання та подання заяви про забезпечення позову до позовної заяви є достатнім обсягом професійної правничої допомоги для сплати клієнтом адвокату "гонорару успіху" (пункт 3.5 договору) (том 1 а.с. 220-221).
Згідно даних акту наданих послуг від 13 січня 2025 року убачається, що сторони підтвердили, що адвокат надав клієнту, а клієнт отримав наступні послуги:
- аналіз обставин справи та наданих документів / 1 година / 4 000,00 гривень;
- надання попередньої юридичної консультації клієнту / 1 година / 4 000,00 гривень;
- складання та подання до суду заяви про забезпечення позову (до подання позовної заяви) / 3 години / 12 000,00 гривень;
- складання та подання до суду позовної заяви про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину / 4 години / 16 000,00 гривень;
- представництво інтересів в судових засіданнях / 2 засідання / 8 000,00 гривень;
- гонорар успіху адвоката (у разі задоволення позовних вимог) / 15% від ціни позову / 407 138,19 гривень.
Всього 451 138,19 гривень (том 1 а.с. 218).
10 червня 2024 року між ОСОБА_2 та адвокатом Спасібуховим Н.І. укладено договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в питаннях захисту прав клієнта наданих Конституцією України.
Згідно пункту 3.3. договору вартість послуг адвоката розраховується, виходячи з погодинної тарифікації за ставкою 4 000,00 гривень за одну годину роботи.
Вартість представництва інтересів клієнта в судових засіданнях становить 4 000,00 гривень за одне судове засідання (пункт 3.4. договору) (а.с. 222-223).
10 січня 2025 року ОСОБА_2 та адвокатом Спасібуховим Н.І. підписано акт наданих послуг згідно даних якого, адвокат надав клієнту, а клієнт прийняв такі послуги:
- аналіз обставин справи та наданих документів / 1 година / 4 000,00 гривень;
- представництво інтересів в судових засіданнях / 4 засідання / 16 000,00 гривень.
Всього 20 000,00 гривень (том 1 а.с. 219).
З матеріалів справи також установлено, що  16 січня 2025 року адвокатом Єфременко Ж.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 подана заява про розподіл судових витрат.
Копія вказаної заяви направлена відповідачці 14 січня 2025 року та доставлена до відділення ТОВ "Поштова служба "Е-Пост" 16 січня 2025 року.
У заяві про розподіл судових витрат представниця просила стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 13 420,00 гривень та 471 138,19 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Як убачається з матеріалів справи, 16 січня 2025 року судом ухвалено оскаржуване рішення. Суд першої інстанції стягнув із відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство ґрунтується на засадах змагальності сторін, диспозитивності та рівності учасників процесу перед законом і судом.
Заява представника позивача про розподіл судових витрат подана 16 січня 2025 року, при цьому її копія направлена відповідачці 14 січня 2025 року та доставлена до відділення поштового оператора 16 січня 2025 року.
Водночас, цього ж дня 16 січня 2025 року суд першої інстанції ухвалив рішення у справі, що фактично позбавило відповідачку реальної можливості скористатися своїм процесуальним правом на подання заперечень та клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу у порядку частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, і в цій частині апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги.
Надаючи оцінку запереченням скаржниці щодо визначеного судом розміру витрат на правову допомогу, апеляційний суд вказує на таке. 
З матеріалів справи убачається, що загальна сума заявлених витрат на професійну правничу допомогу становила 471 138,19 грн, із яких: 64 000 грн - вартість фактично наданих адвокатських послуг згідно актів виконаних робіт; 407 138,19 грн - «гонорар успіху», визначений у відсотковому співвідношенні до ціни позову.
Апеляційний суд погоджується з твердженням скаржниці про те, що виокремлення послуги з аналізу обставин справи та наданих документів є необґрунтованим, оскільки такі охоплюються діями адвоката із складання позовної заяви. Разом з тим, твердження щодо завищення вартості інших послуг апеляційний суд відхиляє, оскільки такі ґрунтуються на припущеннях.
Окрім того, стороною позивача заявлено про стягнення «гонорару успіху» в розмірі 407 138,19 грн.
Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як "гонорар успіху", проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року в справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та практиці Європейського суду з прав людини. 
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції правильно врахував, що суд не зобов`язаний присуджувати такі витрати в повному обсязі, якщо вони є неспівмірними, необґрунтованими або надмірними. Відповідно до принципів справедливості та розумності, суд має право зменшити розмір відшкодування.
Ураховуючи викладене, конкретні обставини цієї справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції правильно визначив загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 100 000 грн, який підлягає відшкодування за рахунок відповідачки, оскільки такий відповідає вимогам співмірності і розумності. Заперечення відповідачки в цій частині судом апеляційної інстанції перевірені та визнано такими, що не впливають на визначення загального розміру відшкодування .
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , підписану адвокатом Чиляєвою Іриною Анатоліївною, залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова