ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/7225/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.10.2025 ( суддя Конишева О.В.) в адміністративній справі №280/7225/25 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення,- 
ВСТАНОВИВ:
ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № 00044230708 від 31.03.2025 року.
На думку позивача, враховуючи те, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/1690/25 від 07.04.2025 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосоване адміністративне стягнення, тому притягнення до фінансової відповідальності спірним податковим повідомленням рішенням є необґрунтованим, оскільки вбачається повторне притягнення його до юридичної відповідальності. 
За висновками Запорізького окружного адміністративного суду від 24.10.2025 року вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
З апеляційною скаргою звернувся позивач, з обґрунтуванням ті є ж позиції, що за змістом позовної заяви, а саме, аргументи апелянта ґрунтуються на статті 61 Конституції України, яка забороняє двічі притягати до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
Колегією суддів з`ясовано, що на підставі ст. 19-1, ст.20, пп. 75.1.3 п.75.1 ст.75, пп. 80.2.2 п.80.2 ст.80, пп.69.27 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу України, листа ДПС України від 26.02.2024р. № 5079/7/99-00-07-04-02-07 та доповідної записки від 12.02.2025 №566/08-01-07-08-06, керівником ГУ ДПС у Запорізькій області видано наказ від 13 лютого 2025 року №282-П та направлення №384, №385 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), з метою дотримання норм законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; виявлення порушень установлених правил торгівлі підакцизними товарами, вимог законодавства, яке регулює ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами); з питань цін та ціноутворення за період з 13.02.2023 року по день закінчення фактичної перевірки, якою встановлено порушення вимог:
-п. 1, п. 2, п. 12, ст. 3 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;
-Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 29.12.17 № 148;
-п.85. 2 ст. 85 Податкового кодексу України.
За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки №2167/08/01/07/08/3229314737 від 24.02.2025.
На підставі акту фактичної перевірки №2167/08/01/07/08/3229314737 від 24.02.2025 відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № 00044230708 від 31.03.2025 на суму штрафних санкцій в розмірі 191622,04 грн.
Вважаючи прийняте відповідачем податкове повідомлення - рішення протиправним позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та колегія суддів дійшла наступних висновків.
Зважаючи на доводи апеляційної скарги, ключове правове питання у цьому спорі зводиться до того чи можливим є повторне притягнення позивача до відповідальності за однією і тією ж ст.152 КУпАП.
Частина перша статті 155-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, що тягне за собою накладення штрафу на осіб, які здійснюють розрахункові операції, від двох до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п`яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням статті 284 КУпАП. Притягнення позивача до юридичної відповідальності за статтею стаття 155-1 КУпАП слід пов`язувати саме із складанням відносно нього відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення.
Вказаний підхід застосований Верховним Судом під час вирішення справи №807/320/18 і наведений в постанові від 02.08.2022, який в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Згідно пункту 112.4 статті 112 ПК України особа не може бути притягнута двічі до відповідальності одного виду за вчинення одного і того самого податкового правопорушення.
Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення та стягнення штрафу є податкове повідомлення-рішення, що відповідає вимогам, визначеним п.58.1 ст.58 цього Кодексу (п.112.4 ст.112 ПК України).
Загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи визначені ст.112 ПК України.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З матеріалів справи встановлено, що позивача було притягнено до відповідальності постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/1690/25 від 07.04.2025 року, за частиною 1 статті 155-1 КУпАП.
В той же час позивача притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення податковим повідомленням-рішенням № 00044230708 від 31.03.2025 року, прийнятим ГУ ДПС у Запорізькій області.
Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Вказаною конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності. 
Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.
Позиція апелянта, в контексті обставин цієї справи, зводиться до того, що позивача фактично притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за одне й те саме порушення двічі: податковим повідомленням-рішенням № 00044230708 від 31.03.2025 року та постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/1690/25 від 07.04.2025 року.
Такий підхід правозастосування, не зважаючи на причини його виникнення, не узгоджується з цілями ст. 61 Конституції України.
Вказана позиція підтверджується висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 19 березня 2021 року по справі № 300/195/20, від 17.03.2021 у справі № 160/9340/18, від 12.06.2019 у справі № 813/3415/18, від 15.01.2021 у справі № 1340/3731/18, від 04.03.2021 у справі № 160/8027/18.
Отже, таке притягнення не вважається порушенням принципу недопустимості подвійної відповідальності, закріпленого у ст. 61 Конституції України.
Спростовуючи аргументи апелянта, колегія суддів пояснює, чому ці санкції можуть застосовуватися одночасно.
Штраф за ст. 155-1 КУпАП є адміністративною відповідальністю, яка накладається на фізичну особу (касира) або посадову особу (директора, бухгалтера) за порушення порядку розрахунків. 
Фінансова санкція за податковим повідомленням-рішенням є фінансовою відповідальністю, яка накладається на суб`єкта господарювання (юридичну особу або ФОП) як платника податків.
Таким чином, це є різними видами відповідальності.
Також, різні суб`єкти притягнення до відповідальності: адміністративний штраф стосується конкретної людини, а фінансова санкція — господарської діяльності.
Оскільки адміністративна та фінансова відповідальність належать до різних видів юридичної відповідальності, їх поєднання є законним, ці два види стягнень доповнюють один одного і не взаємовиключаються при виявленні порушень законодавства про РРО.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність прийнятого спірного податкового повідомлення рішення.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.10.2025 в адміністративній справі №280/7225/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 27 лютого 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 02 березня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко