ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" січня 2026 р. Справа№ 910/2360/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Мальченко А.О.
суддів: Скрипки І.М. 
Козир Т.П. 

при секретарі судового засідання Линник А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Луганської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021
у справі № 910/2360/21 (суддя Чебикіна С.О.)
за позовом Заступника керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави
до Луганської обласної державної адміністрації - Обласна військово-цивільна адміністрація (відповідач - 1)
Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест» (відповідач - 2)
про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії, -
за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року Заступник керівника Луганської обласної прокуратури (далі також - Прокурор) в інтересах держави звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Луганської обласної державної адміністрації - обласної військово-цивільної адміністрації (далі також - Луганська ОДА) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест» (далі також - Товариство) про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації №973 від 04.12.2019 «Про надання в оренду земельної ділянки у комплексі з водним об`єктом Товариству з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест», визнання недійсним договору оренди водного об`єкту №2 від 03.02.2020, що укладений між ОДА та Товариством та про зобов`язання Товариства повернути ОДА водний об`єкт та земельну ділянку під водним об`єктом площею 69,9654 га (кадастровий номер 4423183400:21:002:0143) на підставі ст. ст. 19, 131-1 Конституції України, ст. ст. 215, 216 ЦК України, ст.134 Земельного кодексу України та ст. 51 Водного кодексу України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 в позові відмовлено повністю. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 51 Водного кодексу України та встановленими судом обставинами стосовно того, що прокурором не доведено у відповідності до вимог статті 53 ГПК України необхідності захисту інтересів держави станом на дату подання позову (11.02.2021), не доведено наявність визначених законом підстав для звернення до суду, не доведено існування будь-яких порушень вимог земельного та водного законодавства станом на дату подання позову, а отже, і наявності порушеного права, за захистом якого прокурор звернувся до суду.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Луганська обласна прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/2360/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням судом норм матеріального права, а саме, статей 2, 48, 51,85 Водного кодексу України, статей 1, 3, 122, 134 Земельного кодексу України, статей 15, 16, 21, 203, 215 Цивільного кодексу України та порушенням норм процесуального права, а саме, статей 11, 73-74, 76-79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України. Помилковим є висновок суду першої інстанції про недоведеність прокурором необхідності захисту інтересів держави станом на дату подання позову (11.02.2021), як і не доведено існування будь-яких порушень вимог земельного та водного законодавства. Також, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що для визнання недійсним договору оренди водного об`єкта №2 від 03.02.2020, прокурору необхідно було надати докази спричинення відповідачами збитків державі. 
Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 20.08.2021 апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/2360/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) ОСОБА_1., суддів: Сітайло Л.Г., Грека Б.М. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Луганської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/2360/21.
13.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Луганської ОДА, у якому адміністрація просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки доводи Прокурора не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Луганська ОДА підкреслює, що договір оренди водного об`єкту №2 від 03.02.2020 укладений відповідачами з дотриманням усіх законодавчих вимог. Відповідно, визнання недійсним цього договору зумовить не відновлення прав держави, а порушення прав Товариства та ОДА, яка є отримувачем орендної плати.
Також, ОДА зауважує на помилковості доводів Прокурора щодо недотримання відповідачами ч.2 ст. 134 ЗК України, оскільки ця норма не встановлює виключного переліку дозволів на спеціальне водокористування, наявність яких дає права на отримання земельної ділянки водного фонду поза межами аукціону.
15.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь Прокурора на відзив Луганської ОДА, у якій Прокурор не погоджується з доводами ОДА про те, що визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди водного об`єкту порушить права як Товариства, обумовлені його «правомірними очікуваннями» користуватись водним об`єктом на правах оренди, так і ОДА - в частині отримання орендної плати, оскільки ці права набуті відповідачами з порушенням вимог законодавства, відтак, наголошені ОДА у відзиві обставини не можуть братись до уваги під час розгляду спору по суті.
У подальшому, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 заяву Луганської ОДА про зупинення провадження у справі задоволено частково. Провадження у справі №910/2360/21 зупинено до перегляду судового рішення у справі №925/1133/18 у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.
На підставі розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/560/24 від 26.09.2024 у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 10.09.2024 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2360/21.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2024 апеляційну скаргу у справі №910/2360/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Скрипки І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі № 910/2360/21 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Скрипки І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 поновлено апеляційне провадження у справі №910/2360/21 та призначено розгляд апеляційної скарги Луганської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі № 910/2360/21 на 22.01.2026.
У судове засідання 22.01.2026 з`явились Прокурор та представник Луганської ОДА.
Представник Товариства у судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що Товариство належним чином повідомлялось про дату, час та місце проведення судового засідання.
Судова колегія, вислухавши думку Прокурора та Луганської ОДА щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності Товариства, дійшла висновку про наявність підстав для подальшого розгляду справи без участі учасника справи, який не з`явився. 
Так, згідно з частинами 1 та 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду. 
Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У судовому засіданні Прокурор підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення від 12.07.2021 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Представник Луганської ОДА, натомість, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
22.01.2026 у судовому засіданні колегією суддів було проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Обговоривши доводи апеляційної скарги Київської міської прокуратури, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації - керівника Луганської обласної військово-цивільної адміністрації (відповідача-1) №973 від 04.12.2019 Товариству з обмеженою відповідальністю "Оксиген-Інвест" (код ЄДРПОУ 41802611) (відповідачу-2) надано в оренду строком на 25 років земельну ділянку у комплексі з водним об`єктом площею 69,9654 га (кадастровий номер 4423183400:21:002:0143), розташовану за межами населених пунктів на території, яка, за даними Державного земельного кадастру, враховується в Колядівській сільській раді Новоайдарського району Луганської області для рибогосподарських потреб. 
На виконання вказаного розпорядження між Луганською обласною державною адміністрацією (орендодавець) в особі директора Департаменту комунальної власності, земельних та майнових відносин облдержадміністрації та ТОВ «Оксиген-Інвест» (орендар) укладено договір оренди водного об`єкту №2 від 03.02.2020 (далі також - Договір). 
Відповідно до п. 1 Договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування водний об`єкт для рибогосподарських потреб (Олексіївське водосховище площею 69,9654 га), який розташовується за межами населених пунктів на території Колядівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області на річці Журавка, басейну річки Євсуг, басейну річки Сіверський Донець. 
Згідно з п. 2 Договору об`єктом оренди є: вода (водний простір) водного об`єкта 1779,2 тис. куб. м, 69,9654 га; земельна ділянка під водним об`єктом 69,9654 га, кадастровий номер 4423183400:21:002:0143. 
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1247615,66 гривень (п.5 Договору). 
Пунктом 14 Договору передбачено, що об`єкт оренди передається для рибогосподарських потреб.
Передача водного об`єкту орендарю здійснюється протягом 10-ти календарних днів після державної реєстрації цього договору згідно з актом прийому-передачі (п. 19 договору). 
23.03.2020 сторонами Договору був складений та підписаний акт приймання-передачі об`єкта оренди, згідно якого, орендодавець передав, а орендар прийняв земельну ділянку в комплексі з водним об`єктом площею 69,9654 га, розташовану за межами населених пунктів на території, яка, за даними Державного земельного кадастру, враховується в Колядівській сільській раді Новоайдарського району Луганської області для рибогосподарських потреб.
Відповідно до п. 40 договору, його дія припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін, внаслідок невиконання іншою стороною передбачених договором обов`язків та випадкового знищення, пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає його використанню, нецільового використання об`єкта оренди, а також з інших підстав, передбачених законом.
Договір був погоджений сектором Державного агентства водних ресурсів України у Донецькій та Луганській областях, після чого підписаний представниками сторін.
Відповідно до дозволу на спеціальне водокористування №20/ЛГ/49д-17 від 29.12.2017, який міститься в матеріалах справи, Товариству, як водокористувачу Олексіївського водосховища площею 69,9654 га та об`ємом 1779,20 тис.м3 Державним агентством водних ресурсів України надано дозвіл на спеціальне водокористування з метою водокористування - зрошення. 
Також, відповідно до дозволу на спеціальне водокористування №36/ЛГ/49д-20 від 13.10.2020, який міститься в матеріалах справи, Товариству, як водокористувачу Олексіївського водосховища площею 69,9654 га та об`ємом 1779,20 тис.м3 Державним агентством водних ресурсів України надано дозвіл на спеціальне водокористування з метою водокористування - рибогосподарські потреби.
Предметом позову у справі, що переглядається є вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації №973 від 04.12.2019 «Про надання в оренду земельної ділянки у комплексі з водним об`єктом Товариству з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест»; про визнання недійсним договору оренди водного об`єкту №2 від 03.02.2020, що укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 та про зобов`язання відповідача-2 повернути відповідачу-1 водний об`єкт та земельну ділянку під водним об`єктом площею 69,9654 га (кадастровий номер 4423183400:21:002:0143) на підставі ст. ст. 19, 131-1 Конституції України, ст. ст. 215, 216 ЦК України, ст.134 Земельного кодексу України та ст. 51 Водного кодексу України.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність Прокурором порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду, оскільки не обґрунтовано, яке право чи інтерес держави є порушеним станом на дату подання позову та яким чином у випадку задоволення даного позову відновиться порушені права чи законні інтереси на захист яких подано даний позов, з урахуванням того, що на час подання позову у Товариства був наявний відповідний дозвіл на спеціальне водокористування №36/ЛГ/49д-20 від 13.10.2020 року, з метою водокористування - рибогосподарські потреби та у відповідності до вимог ст. 51 Водного Кодексу України та ст. 134 Земельного Кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) права на земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі: використання земельних ділянок для спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може.
Щодо процесуального статусу прокурора
Прокурор у цій справі звернувся до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).
Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).
Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункт 40; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.37; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.16; від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, пункт 10.17; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.54; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.16).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункти 45, 47; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.39, 8.40; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.56, 8.57).
У пунктах 69, 70 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (пункт 26), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 34), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункт 8.19), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 81) від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункти 7.11, 7.18), від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 (пункти 10.12, 10.19), від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (пункт 8.37), від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21 (пункт 8.4), від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (пункт 8.11), від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (пункт 8.18).
Частини третя та четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Тобто визначений частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, пункти 26, 27; від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, пункти 57, 58; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.18; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.18).
У постанові Верховного Суду від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що:
1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо:
- орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси;
- орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;
2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо:
- відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;
- орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.
Звертаючись із позовом у справі, що переглядається, Прокурор наполягав на порушенні відповідачами норм статей 116, 124, 134 Земельного кодексу України та статті 51 Водного кодексу України, тобто процедури укладення такого виду договорів. Такими діями відповідачі не забезпечили прозорість та відкритість передачі водного об`єкту у комплексі із земельною ділянкою в оренду, чим обмежили права інших осіб зацікавлених в оренді землі. Крім цього, не досягнуто головної мети земельних торгів - прийняття замовником конкурсної пропозиції, яку визнано найбільш економічно вигідною за результатами оцінки, внаслідок чого порушено економічні інтереси держави.
Отже, передача земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів порушує економічний інтерес держави в частині більш раціонального використання земельної ділянки та надходження коштів з орендної плати до бюджету. При цьому, максимально можливий розмір орендної плати визначається шляхом конкурування осіб, які бажають орендувати таку земельну ділянку.
Надаючи оцінку доводам Прокурора, колегія суддів виходить з того, що відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
У пункті «а» статті 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин віднесено розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Частиною п`ятою статті 122 ЗК України встановлено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Статтею 2 Цивільного кодексу України передбачено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації - керівника Луганської обласної військово-цивільної адміністрації №973 від 04.12.2019 Товариству з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест» (код ЄДРПОУ 41802611) (відповідачу-2) надано в оренду строком на 25 років земельну ділянку у комплексі з водним об`єктом площею 69,9654 га (кадастровий номер 4423183400:21:002:0143), розташовану за межами населених пунктів на території, яка, за даними Державного земельного кадастру, враховується в Колядівській сільській раді Новоайдарського району Луганської області для рибогосподарських потреб. 
На виконання вказаного розпорядження між Луганською обласною державною адміністрацією (орендодавець) в особі директора Департаменту комунальної власності, земельних та майнових відносин облдержадміністрації та ТОВ «Оксиген-Інвест» (орендар) укладено договір оренди водного об`єкту №2 від 03.02.2020 (далі також - Договір).
Отже, у спірних правовідносинах Луганська ОДА, здійснюючи право розпорядження землею в межах територіальної громади, - є учасником цивільних правовідносин (стороною Договору оренди землі).
При цьому, із поданих до суду заяв по суті спору вбачається, що Луганська ОДА вважає свої дії законними та правомірними, а оспорювані прокурором розпорядження та договір такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.
Отже, оскільки Луганська ОДА як орган, уповноважений здійснювати розпорядження спірною земельною ділянкою є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави, то, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11.06.2024 у справі №925/1133/18, колегія суддів дійшла висновку, що прокурор є належним позивачем у справі, і ним у передбачений законом спосіб обґрунтовано як наявність інтересу держави, який підлягає захисту, так і наявність підстав для захисту порушеного інтересу.
Щодо суті позовних вимог.
Надаючи оцінку обставинам ухвалення оспорюваного Прокурором розпорядження та укладеного на його виконання договору оренди, колегія суддів керується таким.
Відповідно до статті 51 ВК України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.
Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.
Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.
Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Водні об`єкти надаються в користування на умовах оренди без обмеження права загального водокористування, крім випадків, визначених законом.
За змістом частини першої статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною другою статті 134 ЗК України встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів.
За нормою статті 48 ВК України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.
Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (частина перша статті 49 ВК України).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, а саме, дозволом на спеціальне водокористування №20/ЛГ/49д-17 від 29.12.2017, Товариству надано дозвіл на спеціальне водокористування, метою водокористування є - зрошення.
За змістом частини четвертої статті 59 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо.
Отже, як правильно зауважено Прокурором у апеляційній скарзі, конструкцію «використання земельних ділянок для потреб спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів» (ч. 2 ст. 134 ЗК України) необхідно розглядати через призму узгодженості потреб, для яких водний об`єкт передається в оренду, із потребами спеціального водокористування та видом дозволу на спеціальне водокористування.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, оскаржуваним розпорядженням голови Луганської ОДА №973 від 04.12.2019 Товариству з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест» (код ЄДРПОУ 41802611) надано в оренду строком на 25 років земельну ділянку у комплексі з водним об`єктом площею 69,9654 га (кадастровий номер 4423183400:21:002:0143), розташовану за межами населених пунктів на території, яка, за даними Державного земельного кадастру, враховується в Колядівській сільській раді Новоайдарського району Луганської області для рибогосподарських потреб. 
Матеріали справи не місять доказів того, що на момент ухвалення оскаржуваного розпорядження, Товариство мало дозвіл на спеціальне водокористування для рибогосподарських потреб.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Враховуючи викладене, а також те, що оскаржуване розпорядження є чинним у частині надання Товариству права на оренду земельної ділянки у комплексі із водним об`єктом на 25 років, то, колегія суддів приходить до висновку про те, що воно прийняте Луганською ОДА з порушенням норми частини другої статті 134 ЗК України, що, відповідно, є підставою для визнання цього розпорядження незаконним та його скасування.
Також, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання вказаного розпорядження між Луганською обласною державною адміністрацією (орендодавець) в особі директора Департаменту комунальної власності, земельних та майнових відносин облдержадміністрації та ТОВ «Оксиген-Інвест» (орендар) укладено договір оренди водного об`єкту №2 від 03.02.2020 (далі також - Договір). 
Відповідно до п. 1 Договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування водний об`єкт для рибогосподарських потреб (Олексіївське водосховище площею 69,9654 га), який розташовується за межами населених пунктів на території Колядівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області на річці Журавка, басейну річки Євсуг, басейну річки Сіверський Донець.
За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину, зокрема, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша).
Нормою статті 13 ЦК України встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Переглядаючи спір, колегія суддів також враховує, що у цій справі прокурор як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі зауважував, що порушення інтересів держави полягає в наданні як земельної ділянки, так і водного об`єкта поза межами законодавчо визначених процедур.
Земельна ділянка та розташований на ній водний об`єкт є специфічним об`єктом державної власності, адже належить до обмежених ресурсів, що зумовлює встановлення особливого правового режиму його використання та здійснення прав щодо нього.
Відносини власності на землю поряд з традиційною тріадою правомочностей власника включає обов`язок щодо охорони земель, використання їх з урахуванням інтересів (екологічних, економічних, соціальних) суспільства взагалі та територіальної громади зокрема. 
Стаття 51 ВК України та стаття 59 ЗК України встановлюють особливості набуття в оренду як водних об`єктів, так і земельних ділянок під ними.
Набуття цих об`єктів в оренду поза межами законодавчо-встановлених процедур безумовно порушує загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через набуття прав на них лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України)
Враховуючи викладене, а також те, що спірна земельна ділянка та водний об`єкт, розташований на ній, були передані в оренду з порушенням вимог статей 59, 134 ЗК України, статті 51 ВК України, і така передача безумовно порушує цивільні права фізичних та юридичних осіб щодо Олексіївського водосховища та земельної ділянки, на якій воно розташоване, гарантовані статтями 13 ,14 Конституції України, колегія суддів приходить до висновку, що укладений між сторонами договір оренди водного об`єкта є недійсним на підставі статті 215 ЦК України, у зв`язку з недотриманням сторонами правочину вимог частини першої статті 203 ЦК України під час його укладення.
Отже, позовні вимоги Прокурора про визнання недійсним договору оренди водного об`єкту №2 від 03.02.2020, укладеного між Луганською обласною державною адміністрацією - обласною військово-цивільною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест» підлягають задоволенню.
Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Враховуючи встановлену під час розгляду спору недійсність договору оренди, колегія суддів приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення вимог Прокурора і в частині зобов`язання Товариства повернути Луганській ОДА водний об`єкт та земельну ділянку під водним об`єктом площею 69,9654 га (кадастровий номер 4423183400:21:002:0143).
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до п.2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до п.п. 3-4 ч.1 ст. 277 ГПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду спору.
Судом першої інстанції безпідставно не застосовано статті 15, 16, 21, 203, 215 Цивільного кодексу України, статті 13 ,14 Конституції України, стаття 51 ВК України та статті 59, 134 ЗК України до встановлених під час розгляду спору обставин, а також не надано належної правової оцінки тій обставині, що на час ухвалення оскаржуваного розпорядження та укладення оспорюваного договору оренди, Товариство не мало дозволу на спеціальне використання водних ресурсів для рибогосподарських потреб.
Доводи апеляційної скарги Прокурора у цій частині є обґрунтованими.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 підлягає скасуванню з прийняттям у справі нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно зі ст. 129 ГПК України у зв`язку з тим, що позовні вимоги Прокурора задоволено, витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест».
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/2360/21 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/2360/21 скасувати.
3. Прийняти у справі нове рішення.
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації-керівника обласної військово-цивільної адміністрації №973 від 04.12.2019 «Про надання в оренду земельної ділянки у комплексі з водним об`єктом Товариству з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест».
Визнати недійсним договору оренди водного об`єкту №2 від 03.02.2020, укладеного між Луганською обласною державною адміністрацією - обласною військово-цивільною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест».
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест» повернути Луганській обласній державній адміністрації водний об`єкт та земельну ділянку під водним об`єктом площею 69,9654 га (кадастровий номер 4423183400:21:002:0143).
4. Стягнути з Луганської обласної державної адміністрації - обласна військово-цивільна адміністрація (93406, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, просп. Центральний, буд. 59, ідентифікаційний код - 00022450) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксиген-Інвест» (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Силікатна, буд. 7, ідентифікаційний код - 41802611) на користь Луганської обласної прокуратури (93405, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Б. Ліщини, буд. 27, ідентифікаційний код - 0290992, реквізити: р/р - UA048201720343140001000000839, банк - ДКСУ у м. Київ) по 3405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень судового збору за подання позову та по 5 107 (п`ять тисяч сто сім) гривень 50 копійок судового збору за подання апеляційної скарги. 
5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання цієї постанови.
6. Матеріали справи № 910/2360/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 02.04.2026. 

Головуючий суддя А.О. Мальченко 

Судді І.М. Скрипка

Т.П. Козир