Справа № 560/7158/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

16 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРКОННЕКТ БУС ЮА" до Хмельницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРКОННЕКТ БУС ЮА" (далі – Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Хмельницької митниці (далі – Відповідач), у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000083/2 від 01.04.2025 року.
Ухвалою від 05.05.2025 позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРКОННЕКТ БУС ЮА" залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою від 16.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до заяв по суті справи, Позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Вказує, що митна вартість автобуса MERCEDES-BENZ V250D, VIN НОМЕР_1 , була визначена за першим методом – за ціною договору – на підставі: зовнішньоекономічного контракту № 010 від 03.03.2025; інвойсу № 010 від 03.03.2025 із ціною 13 000 EUR; платіжного документа № 31 від 06.03.2025 про перерахування 13 000 EUR на користь продавця Ropolo GmbH; документів про походження та реєстрацію транспортного засобу.
Зазначає, що умови поставки – DAP Хмельницький – передбачають, що витрати на транспортування до місця призначення несе продавець, тому вимога митниці подати окремі транспортні та страхові документи на ім`я покупця є безпідставною.
Як стверджує Позивач, подані документи: узгоджуються між собою; дають змогу ідентифікувати товар, ціну та факт оплати; не містять розбіжностей або ознак підробки.
На думку Позивача, Відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості: обмежився формальним посиланням на дані інформаційних баз (ЄАІС/АСМО) та інтернет-оголошення (mobile.de); не здійснив належного порівняння характеристик транспортного засобу Позивача з транспортними засобами, митну вартість яких взято за «еталон»; не навів розрахунку та обґрунтування числового значення 26 000 EUR як митної вартості; неправомірно застосував резервний метод визначення митної вартості всупереч вимогам статей 57, 58, 64 Митного кодексу України.
Позивач вважає, що рішення про коригування митної вартості порушує норми Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі – МК України у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), а також принципи, закріплені у статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ) та Угоді про застосування статті VII ГАТТ.
Відповідач у заявах по суті справи проти позову заперечує, просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що у спірних правовідносинах діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказує, що підстави для задоволення позовних вимог у цій справі немає. 
Також у відзиві на позов Відповідач просить з метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Оцінивши зазначене клопотання, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно із ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Суд має відмовити у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміну предмета позову справа підпадає під дію частини четвертої цієї статті.
За ч.ч. 5, 6 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Так, спір у даній справі стосується правомірності рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів, а саме – дотримання митним органом вимог Митного кодексу України при контролі митної вартості та прийнятті відповідного рішення.
Фактичні обставини спору підтверджуються виключно письмовими доказами, які вже наявні в матеріалах справи. 
Ці матеріали дають змогу суду всебічно й повно дослідити обставини справи в порядку письмового провадження.
При цьому, у заявах по суті справи Відповідач виклав свою правову позицію та аргументи й додав документи, на які посилається. 
У клопотанні про розгляд справи за участю сторін Відповідач не навів конкретних обставин, які неможливо з`ясувати без проведення судового засідання та заслуховування пояснень представників сторін, а також не послався на наявність доказів, що можуть бути подані лише під час усного розгляду.
Суд вказує на те, що характер спірних правовідносин, предмет доказування та обсяг наявних письмових доказів свідчать, що ця справа є справою незначної складності, а її розгляд не вимагає заслуховування усних пояснень учасників справи для повного та всебічного встановлення всіх істотних обставин.
Аналогічний підхід щодо застосування частин п`ятої – сьомої статті 262 КАС України сформовано у сталій практиці Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, який виходить з того, що питання про виклик учасників справи вирішується судом з урахуванням необхідності заслухати їхні пояснення та характеру спірних правовідносин, а за відсутності такої необхідності клопотання може бути відхилене (наприклад, ухвали Верховного Суду у справах № 560/551/19, № 380/26300/23).
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що підстав для зміни визначеного раніше порядку розгляду справи та проведення судового засідання з викликом учасників справи немає, а тому, у задоволенні клопотання представника Хмельницької митниці слід відмовити.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, та з урахуванням обставин, які не заперечуються сторонами, суд встановив таке.
03.03.2025 між Позивачем (покупець) та Ropolo GmbH (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 010 на купівлю автобуса MERCEDES-BENZ V250D, VIN НОМЕР_1 , на умовах DAP Хмельницький із договірною ціною 13 000 EUR.
На виконання контракту продавцем виставлено інвойс № 010 від 03.03.2025 на суму 13 000 EUR, а 06.03.2025 Позивачем сплачено 13 000 EUR на користь Ropolo GmbH, що підтверджується платіжним документом № 31. 
Для митного оформлення транспортного засобу Позивач подав до Хмельницької митниці митну декларацію (ІМ 40 ДЕ) № 25UA400040007522U0, у якій заявив митну вартість 13 000 EUR за першим методом – за ціною договору. 
До декларації були додані, зокрема: контракт, інвойс, платіжний документ, документи про походження та реєстрацію транспортного засобу.
У процесі митного контролю Відповідач витребував додаткові документи щодо митної вартості. 
Позивач письмово повідомив про відсутність можливості подати інші документи, окрім уже поданих.
01.04.2025 Відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000083/2, яким: не визнав задекларовану митну вартість 13 000 EUR; визначив митну вартість транспортного засобу на рівні 26 000 EUR; послався як на джерела інформації на дані ЄАІС/АСМО, інформацію з митної статистики та іншу митну декларацію на подібний транспортний засіб; застосував резервний метод визначення митної вартості.
У зв`язку з відмовою в митному оформленні за первинною декларацією Позивач подав нову митну декларацію № 25UA400040007568U3, у якій митна вартість була визначена відповідно до рішення про коригування, та сплатив додаткові митні платежі у сумі 186 483,65 грн. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Так, відносини щодо визначення та контролю митної вартості регулюються главою 9 МК України (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин). 
Стаття 49 МК України передбачає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Стаття 51 МК України визначає, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України у митних режимах, відмінних від митного режиму імпорту, здійснюється згідно з положеннями статей 65, 66 цього Кодексу.
Під час визначення митної вартості носіїв інформації, які імпортуються, що містять програмне забезпечення для обладнання з обробки даних, ураховується лише вартість носія інформації за умови виділення з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, вартості програмного забезпечення та/або вартості носія. Відомості щодо вартості програмного забезпечення та/або вартості носія повинні базуватися на документально підтверджених даних.
При цьому слід ураховувати, що: 1) термін "носій інформації" не стосується інтегральних мікросхем, напівпровідників та інших подібних пристроїв чи виробів, в які інкорпоровані такі інтегральні мікросхеми чи пристрої; 2) термін "програмне забезпечення" не стосується звукових, кіно- та відеозаписів.
Проценти, що нараховуються за фінансовими угодами (наприклад, угодою фінансового лізингу), які укладені покупцем і стосуються купівлі імпортованих товарів, не будуть розглядатися як частина митної вартості за умови, що: 1) проценти виділені з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари; 2) положення щодо фінансування укладені у письмовій формі; 3) покупець може продемонструвати, що: а) такі товари фактично продані за ціною, задекларованою як ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; б) процентна ставка не перевищує рівня ставок, які звичайно застосовуються в країні, де і коли таке фінансування було надане.
Ці положення застосовуються незалежно від того, чи було фінансування надане саме продавцем, банком або іншою фізичною чи юридичною особою. Вони також застосовуватимуться, якщо товари оцінюватимуться за методом іншим, ніж метод за ціною договору (контракту).
У випадках, встановлених цим Кодексом, митна вартість товарів може бути визначена до перетину товаром митного кордону України.
Стаття 57 МК України встановлює, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Стаття 53 МК України визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Стаття 55 МК України встановлює, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Під час митного оформлення при прийнятті митним органом письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу.
Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.
На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому разі надане забезпечення сплати митних платежів відповідно повертається (вивільняється) або використовується для сплати відповідних митних платежів.
Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому разі митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надане забезпечення сплати митних платежів повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.
У разі якщо митним органом протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, надано обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів або якщо протягом строку, зазначеного у частині восьмій цієї статті, декларант або уповноважена ним особа не надала митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, кошти, внесені/переказані як грошова застава у розмірі суми митних платежів, перераховуються до державного бюджету в рахунок сплати відповідних митних платежів наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного у частині сьомій цієї статті.
Верховний Суд у своїй сталій практиці неодноразово зазначає, що: формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару порівняно з митною вартістю подібних товарів, оформлених у попередні періоди, сам по собі не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості та не є достатньою підставою для відмови у застосуванні першого методу; неподання всіх витребуваних документів може бути підставою для відмови у застосуванні першого методу лише тоді, коли подані документи є недостатніми або суперечливими та не усувають сумніви митного органу; рішення про коригування митної вартості повинно містити чітке обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості та послідовність застосування методів її визначення.
Так, з оспорюваного рішення № UA400000/2025/000083/2 вбачається, що підставами для сумнівів митниці були: нижчий рівень заявленої митної вартості 13 000 EUR (DAP Хмельницький) порівняно з даними інформаційних баз та ринкових пропозицій; наявність інших власників у реєстраційних документах (фізичні особи) порівняно з продавцем за контрактом (Ropolo GmbH); дані про те, що фактичним перевізником зазначено Позивача; відсутність окремих документів щодо вартості перевезення, страхування та експертної оцінки.
Суд визнає, що суттєва відмінність задекларованої ціни від статистичних показників та ринкових пропозицій може об`єктивно зумовити необхідність додаткової перевірки та витребування додаткових документів.
Однак, суд виходить з того, що така відмінність: не є автоматичним доказом заниження митної вартості; не звільняє митний орган від обов`язку дослідити подані декларантом документи та виявити конкретні розбіжності, ознаки підробки або відсутність відомостей, що унеможливлюють застосування першого методу.
У цій справі: Відповідач не встановив і не навів у рішенні конкретних суперечностей між контрактом, інвойсом та платіжними документами; факт оплати 13 000 EUR на користь Ropolo GmbH документально підтверджений та Відповідачем не заперечується; жодних доказів здійснення Позивачем додаткових платежів (комісійних, брокерської винагороди, доплат за перевезення тощо) матеріали справи не містять, і митниця таких доказів не надала.
Сам по собі факт того, що продавцем за контрактом є юридична особа, а в реєстраційних документах як попередні власники зазначені фізичні особи, лише свідчить про попередні переходи права власності на транспортний засіб до моменту його продажу Позивачу і не доводить неповноту заявленої митної вартості.
Щодо умов поставки та перевезення, суд враховує, що: контракт передбачає умови DAP Хмельницький; доказів сплати Позивачем додаткових сум за перевезення або страхування понад 13 000 EUR митницею не надано; сам по собі запис у системі про те, що переміщення здійснювалося «власним ходом» чи за участю представника покупця, не змінює розподілу витрат за умовами DAP, якщо інше прямо не передбачено договором.
За таких обставин, суд доходить висновку, що Відповідач не довів наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості в розумінні статей 53, 54 МК України.
Суд також вказує на те, що: митний орган може відмовитися від застосування першого методу лише за умови, коли подані документи у сукупності не дають можливості підтвердити заявлену митну вартість або містять істотні розбіжності; кожний наступний метод застосовується послідовно, а резервний метод – як останній, за умови неможливості визначити митну вартість за жодним із попередніх методів; при цьому, у рішенні про коригування митної вартості митниця повинна чітко відобразити послідовність застосування методів та причини неможливості застосувати кожен із них.
Водночас, з оспорюваного рішення вбачається, що митниця: загальними фразами констатувала неможливість застосування першого методу, не вказавши, які саме відомості у поданих документах є недостовірними чи неповними; формально послалася на відсутність достатніх даних для застосування методів за ціною договору щодо ідентичних/подібних товарів; визначила митну вартість за резервним методом у розмірі 26 000 EUR, пославшись на іншу митну декларацію та інформаційні бази, але не розкрила: характеристик товару-еталону (рік випуску, пробіг, стан, комплектація, наявність/відсутність пошкоджень тощо); будь-яких коригувань, зроблених з урахуванням різниці між товарами; математичного розрахунку, який би пояснював отримане числове значення 26 000 EUR.
Такий спосіб визначення митної вартості не відповідає вимогам частини другої статті 55 МК України щодо змісту рішення про коригування митної вартості та сталій практиці Верховного Суду.
Фактично митний орган: не довів неможливості визначення митної вартості за першим методом; не обґрунтував неможливості застосування інших другорядних методів; визначив митну вартість на рівні 26 000 EUR без достатнього обґрунтування та без належного порівняння характеристик товарів.
Тому застосування резервного методу у даному випадку є передчасним і необґрунтованим.
Щодо використання даних ЄАІС/АСМО та інтернет-оголошень.
Відповідач використовував дані ЄАІС/АСМО та оголошень на сайті mobile.de як основну підставу для висновку про заниження митної вартості.
Водночас, суд наголошує на тому, що: інформація внутрішніх баз даних органів доходів і зборів, а також дані з відкритих джерел (у тому числі, сайти з оголошеннями) може бути використана митницею як додаткове аналітичне джерело; однак така інформація не може замінювати дослідження конкретних документів декларанта та не звільняє митний орган від обов`язку обґрунтувати свої сумніви щодо заявленої митної вартості.
Оголошення на сайтах типу mobile.de відображають ціни пропозиції, а не фактичні ціни укладених угод, не враховують індивідуальний технічний стан, пошкодження, пробіг та інші фактори, що впливають на ціну конкретного транспортного засобу. У цій справі митний орган не довів, що: транспортні засоби, ціни на які наведено як орієнтир, є ідентичними або подібними за всіма істотними характеристиками; ціни пропозиції були скориговані з урахуванням різниці в характеристиках (стан, пробіг, комплектація, пошкодження).
За таких умов, посилання митниці на дані ЄАІС/АСМО та інтернет-оголошення не може вважатися належним обґрунтуванням відмови у застосуванні першого методу та визначення митної вартості за резервним методом.
Щодо ненадання додаткових документів і експертного висновку.
Відповідач зазначає, що Позивач не подав усіх витребуваних документів, зокрема документів щодо вартості перевезення, страхування, а також експертного висновку.
При цьому, Верховний Суд у постановах, наприклад, від 17.07.2019 у справі № 809/872/17 та від 09.07.2020 у справі № 804/5445/17, сформував правовий висновок, що: митний орган повинен витребувати саме ті документи, які дають змогу перевірити правильність заявленої митної вартості, а не весь перелік, передбачений статтею 53 МК України; ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для відмови у застосуванні першого методу лише за умови, що подані документи є недостатніми або суперечливими та не усувають сумнівів митниці.
У даній справі Позивач подав контракт, інвойс, платіжний документ, документи про походження та реєстрацію транспортного засобу. 
Ці документи: узгоджуються між собою; підтверджують ціну договору та факт її оплати; дають змогу ідентифікувати товар.
Одночасно, суд виходить з того, відсутність експертного висновку щодо ринкової вартості є наслідком реалізації Позивачем свого права, а не порушенням обов`язку. 
Митний орган, маючи сумніви, міг ініціювати проведення експертизи самостійно, однак цього не зробив.
За таких обставин, ненадання додаткових документів, про які просила митниця, не доводить недостовірності задекларованої митної вартості за умови наявності повного пакету первинних документів, і не може самостійно виправдовувати відмову від застосування першого методу.
Узагальнивши викладене, суд доходить таких висновків.
Позивач подав до митного оформлення повний та достатній пакет первинних документів, які підтверджують задекларовану митну вартість 13 000 EUR за першим методом (ціна договору), а Відповідач не довів наявності в цих документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності істотних відомостей.
Відповідач не довів наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості в розумінні статей 53, 54 МК України.
Рішення про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000083/2: не містить належного обґрунтування причин, з яких задекларована митна вартість 13 000 EUR не може бути визнана; не містить послідовного та повного викладення підстав для відмови від застосування першого методу та для застосування резервного методу; не містить достатнього обґрунтування числового значення митної вартості 26 000 EUR, визначеної митницею.
Отже, оскаржуване рішення митного органу прийнято з порушенням вимог статей 53–55, 57, 58, 64 МК України і не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтею 2 КАС України.
З огляду на це, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000083/2 від 01.04.2025 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, на користь Позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028, 00 грн. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРКОННЕКТ БУС ЮА» – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000083/2 від 01 квітня 2025 року.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРКОННЕКТ БУС ЮА» за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРКОННЕКТ БУС ЮА" (автодорога Житомир-Чернівці, 143км+558м, м. Старокостянтинів,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,31150 , код ЄДРПОУ - 45438639) 	
Відповідач:	Хмельницька митниця (вул. Пілотська, 2,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29010 , код ЄДРПОУ - 43997560) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений