Справа №522/17780/17
Провадження №1-кп/522/289/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року       Місто Одеса
Приморський районний суду міста Одеси у складі колегії суддів: 
головуючого- судді ОСОБА_1 
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
провівши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №12015160500008294 року від 17.09.2015 за обвинуваченням  ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, приватного підприємця, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
 
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190 КК України, 
 
за участю сторін кримінального провадження:
 
прокурорів -   ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 
 
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , 
 
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , 
 
захисника -     ОСОБА_17 , 
обвинуваченого -  ОСОБА_7 ,
інших учасників кримінального провадження:
потерпілих -    ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
представника потерпілого - ОСОБА_20 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч.4 ст. 190 КК України за наступних обставин.
1.У липні 2014 року ОСОБА_7 маючи намір, направлений на заволодіння чужим майном, об`єктом свого злочинного посягання визначив майно - грошові кошти належні ОСОБА_18 .
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 , звернувся до ОСОБА_18 , як співзасновника ТОВ «Сінергія-ВВ», користуючись дружніми взаємовідносинами, які склалися між ними, з пропозицією щодо створення спільного бізнесу по виробництву дитячих меблів (дитячих ліжок) під торгівельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_4». ОСОБА_7 стверджував, що ФОП « ОСОБА_21 », яка є дружиною останнього, веде діяльність пов`язану саме з цим виробництвом, співпрацюючи за контрактом з такими підприємствами, як ТОВ «Белпарс» (республіка Білорусь) та ТОВ «Кнопа» (код ЄДРПОУ 38369813, юридична адреса: 79058, м. Львів, пр-т Чорновола, 63, оф. 211). Однак, згідно відповіді ТОВ «Кнопа» за №3 від 16.10.2015, жодних двохсторонніх чи трьохсторонніх відносин їх підприємство з ТОВ «Белпарс», ТОВ «Сінергія-ВВ» та ФОП « ОСОБА_21 » ніколи не мало, що свідчить про неправдиве ствердження ОСОБА_7 про те, що завідомо не відповідало дійсності. До того ж, під час досудового розслідування встановлено, що ФОП « ОСОБА_21 » припинила свою діяльність як СПД, шляхом анулювання свідоцтва про реєстрацію ФОП 30.09.2014, що підтверджується відповіддю з ДП в Малиновському р-ну ГУ ДФС в Одеській області за №2970/9/1552-17.02 від 01.10.2015. Цією ж відповіддю надано інформацію про те, що останню декларацію платника єдиного податку СПД « ОСОБА_21 » надавала за 4-й квартал 2012 року. Це свідчить, що свою діяльність остання фактично припинила за довго до того, як ОСОБА_7 з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_18 , запевнив останнього в тому, що ОСОБА_21 , яка є його дружина, нібито здійснює бізнес по виготовленню меблів. Факт припинення ОСОБА_21 підприємницької діяльності ОСОБА_7 був достовірно відомий, так як він допомагав їй здійснювати зазначений вид діяльності, а значить був навмисно прихований з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на заволодіння чужим майном.
Також, ОСОБА_7 пропонуючи співпрацю ОСОБА_18 , запевнив його в тому, що усією організацією бізнесу, виробництва та веденням спільної діяльності по виробництву меблів, буде займатись він. При цьому, ОСОБА_7 обіцяв, що коли виробництво буде повністю налагоджено, тобто коли буде придбано відповідне обладнання, станки, орендовано приміщення, тощо, потерпілий буде отримувати добрий прибуток, який мав би ділитися рівними частками, запевнивши ОСОБА_18 в тому, що вже займається цим видом діяльності, маючи відповідне обладнання, узгоджений контракт, який гарантував реалізацію виготовленої продукції у великих об`ємах. При цьому, відповідно до стверджень ОСОБА_7 , йому власних коштів для виконання замовлення за контрактом не вистачало, тому запропонував ОСОБА_18 , як своєму другу, співпрацювати. Всі ствердження, обіцянки та запевнення ОСОБА_7 були не правдивими та направленими на заволодіння майном, належним ОСОБА_18 .
Далі, з метою повного переконання ОСОБА_18 прийняти пропозицію, ОСОБА_7 запевнив його в тому, що ТОВ «Белпарс» та ТОВ «Кнопа» зацікавлені в співпраці щодо виробництва у великих об`ємах (200-250 одн/щомісяця), при цьому надав йому, як співвласнику ТОВ «Сінергія-ВВ» на погодження проект договору про постачання товарів, узгоджений вже нібито між ФОП « ОСОБА_21 », ТОВ «Белпарс» та ТОВ «Кнопа», що було завідомо, неправдивим ствердженням, відповідно до вищезазначеної відповіді ТОВ «Кнопа» №3 від 16.10.2015.
Також, ОСОБА_7 неправдиво стверджував, що він володіє частиною обладнання для виконання замовлення за вказаним контрактом, що під час досудового розслідування повністю спростовано та встановлено, що останній не має та не мав власного обладнання, завжди користувався орендованим, видаючи його за власне.
ОСОБА_18 прийняв пропозицію ОСОБА_7 та погодився передати своє майно - грошові кошти останньому, виходячи із довіри до нього та неправдивої впевненості в правильності та добросовісності дій ОСОБА_7 , однак наполіг на тому, щоб в зазначеному трьохсторонньому договорі про постачання стороною-постачальником виступило ТОВ «Сінергія-ВВ», а не ФОП « ОСОБА_21 », оскільки ОСОБА_18 , таким чином, міг би контролювати рух коштів та виконання умов контракту в цілому. ОСОБА_7 на умову потерпілого ОСОБА_18 погодився, знаючи напевне про те, що ніякого контракту ніколи не існувало та існувати не буде.
Далі, ОСОБА_18 надав ОСОБА_7 три примірники договору постачання, вже підписані ТОВ «Сінергія-ВВ» для узгодження партнерами: ТОВ «Белпарс» та ТОВ «Кнопа», тобто фактичного підписання іншими сторонами.
Однак, 11.08.2014, ще до підписання всіма сторонами зазначеного договору постачання, ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою, під приводом невідкладної необхідності в придбанні частини сировини за вигідною ціною, перебуваючи в літньому кафе «Культ», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Пантелемонівська, 3, заволодів коштами, що належали ОСОБА_18 , в сумі 50000 грн., не маючи наміру на їх повертати. 
Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння майном  ОСОБА_18 , 28.08.2014, запевнив останнього в тому, що вищезазначений трьохсторонній контракт вже всіма сторони підписаний і надісланий поштою ТОВ «Белпарс» на адресу ТОВ «Кнопа», яке в свою чергу має надіслати його на адресу ТОВ «Сінергія-ВВ», та для більшої переконливості на електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка використовується потерпілим ОСОБА_18 з електронної адреси ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка використовувалась ОСОБА_7 , було надіслано останню сторінку зазначеного договору, яка містила нібито підписи представників ТОВ «Белпарс» та ТОВ «Кнопа», а також печатки цих підприємств. Відповідно до вищезазначеної відповіді ТОВ «Кнопа» за №3 від 16.10.2015 їх підприємство жодних двосторонніх чи трьохсторонніх відносин з ТОВ «Белпарс», ТОВ «Сінергія-ВВ» та ФОП « ОСОБА_21 » не мали.
В подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння грошовими коштами, належними ОСОБА_18 , 08.09.2014, шляхом зловживання довірою останнього, під приводом невідкладного придбання кромко-облицювального станка, перебуваючи в буфеті Одеського театру опери та балету, розташованому за адресою: м. Одесса, пров. Чайковського, 1, заволодів його коштами в сумі 15000 доларів США (еквівалентним згідно курсу НБУ - 192300 грн.), не маючи наміру на їх повернення. При цьому, ОСОБА_7 неправдиво стверджуючи, запевнив ОСОБА_18 , що підписаний договір вже повернувся до ТОВ «Кнопа», однак не може бути відправлений до м. Одеси на адресу ТОВ «Сінергія-ВВ», оскільки директор ТОВ «Кнопа» перебуває у відрядженні. 
В подальшому, 10.11.2014, ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою, під приводом закупівлі пакувального матеріалу, перебуваючи в буфеті Одеського театру опери та балету, розташованому за адресою: м. Одесса, пров. Чайковського, 1, заволодів коштами в сумі 11000 грн., належними ОСОБА_18 , не маючи наміру на їх повернення. При цьому, неправдиво стверджував, що на довгостроковий термін орендував необхідне для виробництва приміщення, перевіз туди придбане обладнання, тощо. Крім того, ОСОБА_7 запевняв в тому, що примірник договору постачання з іншим майном, яке зберігалось в його автомобілі викрали, в результаті чого необхідно зачекати на надіслання нового примірника.
Далі, наприкінці листопада 2014 року, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізувати свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, на вимогу ОСОБА_18 , продемонструвати вже придбані коштами останнього, обладнання, матеріали, тощо, надав на огляд потерпілому нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в якому дійсно знаходилось обладнання для виробництва дитячих ліжок. Однак, все зазначене обладнання, було орендовано разом з приміщенням у ОСОБА_22 , власника цього майна.
Продовжуючи злочинні дії, 30.12.2014, ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою, під приводом авансування необхідних для наступної партії матеріалів, яку мали виробити до кінця лютого 2015 року, тобто, щоб не допустити простою виробництва та зриву контрактних зобов`язань, в кв. АДРЕСА_3 , заволодів коштами в сумі 10000 доларів США (за курсом НБУ-157700 грн.), належними ОСОБА_18 , не маючи наміру на їх повернення. При цьому, ОСОБА_7 запевняв, що перша партія виробів буде відправлена замовнику ТОВ «Белпарс» вже після 07.01.2015, однак, будь-яких дій з боку ОСОБА_7 щодо виконання умов договору постачання не вчинялось, оскільки не існувало самого договору, крім того навмисно створене з метою вчинення шахрайства виробництво не спроможне було виконувати відповідні до договору об`єми. 
Після вчинення зазначених умисних злочинних дій, ОСОБА_7 , зник, уникаючи будь-якої зустрічі з потерпілим ОСОБА_18 . Не відповідав на телефонні дзвінки, тим більше не вчиняв та не вчинив до теперішнього часу будь-яких дій, направлених на повернення коштів, належних останньому. Злочинними діями ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_18 завдано збитків на загальну суму 411000 грн., яка в 600 та більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент скоєння злочину, тобто в особливо великих розмірах.
За наведених обставин ОСОБА_7  вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

2. Крім того, у липні 2014 року, ОСОБА_7 , маючи намір, направлений на заволодіння чужим майном, об`єктом свого злочинного посягання визначив майно - грошові кошти належні ОСОБА_19 .
Так, реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 , звернувся до ОСОБА_19 , як співзасновника ТОВ «Сінергія-ВВ», користуючись дружніми взаємовідносинами, які склалися між ними, з пропозицією щодо створення спільного бізнесу по виробництву дитячих меблів (дитячих ліжок) під торгівельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_4». ОСОБА_7 стверджував, що ФОП « ОСОБА_21 », яка є дружиною останнього, веде діяльність пов`язану саме з цим виробництвом, співпрацюючи за контрактом з такими підприємствами, як ТОВ «Белпарс» (республіка Білорусь) та ТОВ «Кнопа» (код ЄДРПОУ 38369813, юридична адреса: 79058, м. Львів, пр.-т Чорновола, 63, оф. 211). Однак, згідно відповіді ТОВ «Кнопа» за №3 від 16.10.2015, жодних двосторонніх чи трьохсторонніх відносин їх підприємство з ТОВ «Белпарс», ТОВ «Сінергія-ВВ» та ФОП « ОСОБА_21 » ніколи не мало, що свідчить про неправдиве ствердження ОСОБА_7 про те, що завідомо не відповідало дійсності.
Крім того, встановлено, що ФОП « ОСОБА_21 » припинила свою діяльність як СПД, шляхом анулювання свідоцтва про реєстрацію ФОП 30.09.2014, що підтверджується відповіддю з ДПІ в Малиновському р-ну ГУ ДФС в Одеській області за №2970/9/1552-17.02 від 01.10.2015. Цією ж відповіддю надано інформацію про те, що останню декларацію платника єдиного податку СПД « ОСОБА_21 » надавала за 4-й квартал 2012 року, що підтверджує той факт, що свою діяльність остання фактично припинила за довго до того, як ОСОБА_7 з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_19 , запевнив останнього в тому, що ОСОБА_21 , яка є його дружина, нібито здійснює бізнес по виготовленню меблів. Так, факт припинення ОСОБА_21 підприємницької діяльності ОСОБА_7 був достовірно відомий, так як він допомагав їй здійснювати зазначений вид діяльності, а значить був навмисно прихований з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на заволодіння чужим майном.
Також, ОСОБА_7 пропонуючи співпрацю ОСОБА_19 , запевнив його в тому, що усією організацією бізнесу, виробництва та веденням спільної діяльності по виробництву меблів, буде займатись він. При цьому, ОСОБА_7 обіцяв, що коли виробництво буде повністю налагоджено, тобто коли буде придбано відповідне обладнання, станки, орендовано приміщення, тощо, потерпілий буде отримувати добрий прибуток, який мав би ділитися рівними частками, запевнивши ОСОБА_19 в тому, що вже займається цим видом діяльності, маючи відповідне обладнання, узгоджений контракт, який гарантував придбання виготовленої продукції у великих об`ємах. Однак, як запевнив ОСОБА_7 власних коштів для виконання замовлення за контрактом, йому не вистачало, тому запропонував ОСОБА_19 , як своєму приятелю, співпрацювати. Всі ствердження, обіцянки та запевнення ОСОБА_7 були неправдивими та застосовані з метою заволодіння майном, належним ОСОБА_19 .
Далі, з метою повного переконання ОСОБА_19 прийняти пропозицію, ОСОБА_7 запевнив його в тому, що ТОВ «Белпарс» та ТОВ «Кнопа» зацікавлені в співпраці, щодо виробництва у великих об`ємах (200-250 одн/щомісяця), при цьому надав йому та ОСОБА_18 , як співвласникам ТОВ «Сінергія-ВВ» на погодження проект договору про постачання товарів, узгоджений вже нібито між ФОП « ОСОБА_21 », ТОВ «Белпарс» та ТОВ «Кнопа», що було завідомо неправдивим ствердженням, відповідно до вищезазначеної відповіді ТОВ «Кнопа» №3 від 16.10.2015.
Також, ОСОБА_7 неправдиво стверджував, що він володіє частиною обладнання для виконання замовлення за вказаним контрактом, що під час досудового розслідування повністю спростовано та встановлено, що останній не має та не мав власного обладнання, завжди користувався орендованим.
ОСОБА_19 прийняв пропозицію ОСОБА_7 та погодився передати своє майно - грошові кошти останньому, виходячи із довіри до нього та неправдивої впевненості в правильності та добросовісності дій ОСОБА_7 , однак наполіг на тому, щоб в зазначеному трьохсторонньому договорі про постачання стороною-постачальником виступило ТОВ «Сінергія-ВВ», а не ФОП « ОСОБА_21 », оскільки ОСОБА_19 , таким чином, міг би контролювати рух коштів та виконання умов контракту в цілому. ОСОБА_7 на цю умову погодився, знаючи напевне про те, що ніякого контракту ніколи не існувало та існувати не буде.
В подальшому, ОСОБА_18 , який також є співвласником ТОВ «Сінергія-ВВ» та компаньйоном ОСОБА_19 , були надані (передані) ОСОБА_7 три примірники договору постачання, вже підписані ТОВ «Сінергія-ВВ» для узгодження партнерами: ТОВ «Белпарс» та ТОВ «Кнопа», тобто фактичного підписання іншими сторонами.
Так, 18.10.2014, ще до надання підписаного сторонами договору, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на заволодіння коштами ОСОБА_19 , шляхом зловживання довірою, під приводом оплати вже замовлених ним та доставлених комплектуючих деталей ліжок, перебуваючи в центрі відпочинку «Мирний», розташованому за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога 71-А, заволодів коштами в сумі 2000 доларів США (еквівалентним згідно курсу НБУ - 25900 грн.), що належали останньому.
22.10.2014, ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою, під приводом необхідності оплати вже замовлених ним та доставлених матеріали для виробництва, перебуваючи в району Пересипського мосту в м. Одесі, за допомогою працівника свого виробництва - ОСОБА_23 , заволодів коштами в сумі 1600 євро (що за курсом НБУ становить 26448 грн.), і 1500 доларів США (за курсом НБУ - 19425 грн.). На загальну суму - 45873 грн., що належали ОСОБА_19 , не маючи наміру на їх повернення.
Далі, 23.10.2014, ОСОБА_7 , шляхом зловживанням довірою, під приводом оренди приміщення, найму робітників, на розі вул. Катеринінської та вул. Дерибасівської, за допомогою свого тестя - ОСОБА_24 , заволодів коштами в сумі 1500 доларів США (що за курсом НБУ становить 19425 грн.), що належали ОСОБА_19 , не маючи наміру на їх повернення. При цьому, ОСОБА_7 , неправдиво стверджував, що примірник договору постачання з іншим майном, яке зберігалось в його автомобілі викрали, в результаті чого необхідно зачекати на надіслання нового примірника. 
Продовжуючи свої злочинні дії, 18.12.2014, ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою, під приводом придбання фрезерного станка з ЧПУ-управлінням, перебуваючи в буфеті Одеського театру опери та балету, розташованому за адресою: м. Одесса, пров. Чайковського, 1, заволодів коштами в сумі 10000 доларів США (за курсом НБУ-157700 грн.), що належали ОСОБА_19 , не маючи наміру на їх повернення. При цьому, ОСОБА_7 запевняв, що перша партія виробів буде відправлена замовнику ТОВ «Белпарс» вже після 07.01.2015, однак, будь-яких дій з боку ОСОБА_7 щодо виконання умов договору постачання не вчинялось, оскільки не існувало самого договору, крім того навмисно створене з метою вчинення шахрайства виробництво не спроможне було виконувати відповідні до договору об`єми. Стосовно договору, ОСОБА_7 , неправдиво стверджував потерпілому, що ТОВ «Кнопа» виказало бажання на протязі декількох місяців, а саме в період з листопада по лютий співпрацювати з ФОП « ОСОБА_21 », а не з ТОВ «Сінергія-ВВ», оскільки мало з ними попередні плідні договірні взаємовідносини. 
Після 10.11.2014 ОСОБА_7 , запевняв потерпілого в тому, що примірник договору постачання з іншим майном, яке зберігалось в його автомобілі викрали, в результаті чого необхідно зачекати на надіслання нового примірника.
Далі, наприкінці листопада 2014 року, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізувати свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, на вимогу ОСОБА_19 , продемонструвати вже придбані коштами останнього, обладнання, матеріали, тощо, надав на огляд потерпілому нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в якому дійсно знаходилось обладнання для виробництва дитячих ліжок. Однак, все зазначене обладнання, було орендовано разом з приміщенням у ОСОБА_22 , власника цього майна.
Продовжуючи злочинні дії, 30.12.2014, ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою, під приводом авансування необхідних для наступної партії матеріалів, яку мали виробити до кінця лютого 2015 року, тобто, щоб не допустити простою виробництва та зриву контрактних зобов`язань, в кв. АДРЕСА_3 , заволодів коштами в сумі 10000 доларів США (за курсом НБУ-157700 грн.), належними ОСОБА_19 , не маючи наміру на їх повернення. При цьому, ОСОБА_7 запевняв, що перша партія виробів буде відправлена замовнику ТОВ «Белпарс» вже після 07.01.2015, однак, як встановлено, будь-яких дій з боку ОСОБА_7 щодо виконання умов договору постачання не вчинялось, оскільки не існувало самого договору. До того ж, навмисно створене, з метою вчинення шахрайства, виробництво не спроможне було виконувати відповідні до договору об`єми. Стосовно договору, ОСОБА_7 , неправдиво стверджував потерпілому, що ТОВ «Кнопа» виказало бажання на протязі декількох місяців, а саме в період з листопада по лютий співпрацювати з ФОП « ОСОБА_21 », а не з ТОВ «Сінергія-ВВ», оскільки мало з ними попередні плідні договірні взаємовідносини.
Після чого, ОСОБА_7 , зник, уникаючи будь-якої зустрічі з потерпілим ОСОБА_19 , не відповідав на телефонні дзвінки, тим більше не вчиняв будь-яких дій, направлених на повернення коштів, належних останньому. Злочинними діями ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_19 завдано збитків на загальну суму 406598 грн., яка в 600 та більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент скоєння злочину, тобто в особливо великих розмірах.
За наведених обставин ОСОБА_7  вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.
За сукупністю ОСОБА_7  вчинив злочини, передбачені ч.4 ст.190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою винуватість у вчиненні вказаних злочинів не визнав, пояснивши суду, що він дійсно мав намір на ведення з потерпілими спільного бізнесу з виробництва меблів, який почав реалізовувати восени 2014 року та отримав від потерпілих незначну частину грошових коштів. Утім у зв`язку із кризовими явищами, задум вдалося реалізувати лише частково, хоча термін дії погодженого бізнес-плану ще не сплив. Претензії ОСОБА_19 та ОСОБА_18 вважає безпідставними та надуманими, будь-якого протиправного наміру на заволодіння їхніми грошовими коштами він не мав. Вважає, що доказів вчинення шахрайських дій не має, а тому просив ухвалити виправдувальний вирок.   

Суд оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 критично, оскільки його винуватість повністю доведена дослідженими безпосередньо під час судового розгляду наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_18 , який показав суду, що із обвинуваченим ОСОБА_7 він знайомий, стосунки були дружні, вони навчались в одному університеті. В липні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до нього із пропозицією щодо інвестування в обладнання для виготовлення меблів. ОСОБА_7 виготовляв дитячі меблі, мав домовленість щодо експортного контракту в республіці Білорусь і тому потребував інвестицій. Долі у бізнесі розподілялись 50х50. ОСОБА_7 направив йому та ОСОБА_19 контракт для ознайомлення, вони ознайомились і він їх задовольнив, але вони попросили, щоб постачальником була його з ОСОБА_19 компанія, на що ОСОБА_7 погодився. Процес пішов, і в першій половині серпня 2014 року вони надали ОСОБА_7 перші кошти в сумі 50000 грн. Вони цікавились у ОСОБА_7 , чи підписаний сторонами контракт, ОСОБА_7 відповів, що так і надіслав останню сторінку відсканованого договору, начебто із сторонами договору, однак згодом з`ясувалось, що ці всі підписи та печатки були підроблені. З часом ОСОБА_7 повідомив, що договір надійшов, однак його автомобіль пограбували та забрали усі документи, у тому числі і договір. Згодом він передав ОСОБА_7 15000 доларів США для закупівлі обладнання і домовився із ним, що контракт вони підпишуть у наступному році. На початку жовтня місяця ОСОБА_19 передав ОСОБА_7 2000 доларів США і наприкінці жовтня 1600 євро та 1500 доларів США. На початку листопада він особисто передав ОСОБА_7 11000 грн. і вже в середині грудня на покупку станка ОСОБА_19 передав ОСОБА_7 10000 доларів США, це він бачив особисто. В кінці грудня він разом із ОСОБА_19 передали ОСОБА_7 по 10000 доларів США, разом 20000 доларів США. Приблизно в жовтні 2014 року він разом із ОСОБА_7 їздили в цех. ОСОБА_7 показав йому обладнання, яке він начебто купив, однак потім з`ясувалося, що все обладнання орендувалось. Із розмов із охоронцями приміщення стало відомо, що все обладнання було там із самого початку і його ніхто не купував. Готових виробів він не бачив, оскільки це був тільки початок. Передачу коштів вони ніяк не оформлювали, оскільки була довіра до ОСОБА_7 . Остання передача грошей була в кінці грудня 2014 року. Їм повідомили, що перший транш виробів має бути готовий десь у лютому 2015 року. В середині січня 2015 року ОСОБА_7 почав уникати зустрічі, в телефонних розмовах повідомляв, що перебуває в Білорусії, потім почав говорити, що його мати хворіє, однак як виявилось все це було неправдою. Після всіх цих відомостей він та ОСОБА_19 хотіли замінити замки у цеху, вони зустрілись із робітником цеху і він зателефонував тестю ОСОБА_7 , той був не проти щоб поміняли замки і повідомив, що ОСОБА_7 вийде з ними на зв`язок. Вони поміняли замки у цеху, однак у той самий день ОСОБА_7 зняв їх замки і поставив свої. Потім ОСОБА_7 вийшов на зв`язок та повідомив, що вони не адекватні та він поверне їм кошти, однак їх не повернув.
На уточнюючі запитання прокурора, потерпілий ОСОБА_18 пояснив, що ОСОБА_7 повідомив йому та ОСОБА_19 , що обладнання яке знаходиться у цеху, це обладнання закуплене на їхні кошти. Коли він та ОСОБА_19 хотіли отримати якусь документацію, ОСОБА_7 почав уникати зустрічі. ОСОБА_7 весь час пояснював, що він купував обладнання у фізичних осіб без затвердження жодних договорів купівлі-продажу. З моменту як йому та ОСОБА_19 показали цех, була довіра і не було певного контролю за діяльністю ОСОБА_7 , однак коли вони проявляли інтерес, ОСОБА_7 одразу уникав відповідей та повідомляв, що не може з ними зустрітися. Згідно договору, продукція мала бути готова на початку 2015 року, але жодної продукції вони не отримали. Як повідомили працівники цеху, жодних матеріалів до цеху не надходило. Остання зустріч із ОСОБА_7 була на початку березня 2015 року, ОСОБА_7 почав пред`являти йому та ОСОБА_19 претензії з приводу їх вимог щодо звітності, жодних пояснень щодо вкладених коштів ОСОБА_7 їм не надавав і зобов`язався їх повернути. Коли вони ОСОБА_7 задавали питання щодо коштів, він почав погрожувати якимись людьми, які з ними розберуться. Обладнання планувалось купляти як нове так і не нове.
На уточнюючі запитання захисника обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_18 пояснив, що першочерговому договорі, як партнер був зазначений ФОП ОСОБА_25 , яка на той час була дружиною ОСОБА_7 , на фоні цього він та ОСОБА_19 наполягали на внесені їх компанії в документацію. В першочерговому договорі не була вказано самого ОСОБА_7 . Щодо бізнес плану, наявного в матеріалах кримінального провадження, він підтверджує, що цей план був направлений йому на електрону пошту. Цей бізнес план був створений на фоні умов, які надавав ОСОБА_7 . Щодо коштів переданих тестю ОСОБА_7 для передачі самому ОСОБА_7 , зі слів тестя, він їх передав. Про договори оренди йому стало відомо потім, коли виявилось, що цех не належить ОСОБА_7 . Оренда була не тільки на приміщення, а й на обладнання. ОСОБА_7 на початку 2015 року повідомив, що у нього викрали договір кладений між сторонами, з приводу інших документів йому нічого не відомо.
На уточнюючі запитання представника потерпілого, потерпілий ОСОБА_18 пояснив, що в переписці із ОСОБА_7 є підтвердження про передачу коштів. 
Показаннями потерпілого ОСОБА_19 , який показав суду, що він був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_7 . Разом із потерпілим ОСОБА_18 вони займались підприємницькою діяльністю. ОСОБА_7 звернувся до них із пропозицією про інвестування коштів у великий проект з виробництва меблів. На той час було розуміння, що це може бути дієвою інвестицією. ОСОБА_7 запевнив їх з приводу окупності запропонованого ним проекту, після чого він та ОСОБА_18 надали ОСОБА_7 кошти. З часом стало зрозуміло, що вони втратили зворотній зв`язок із ОСОБА_7 , останній перестав відповідати на телефоні дзвінки, на що він пояснював, що він зайнятий лікуванням матері від онкозахворювання. Згодом він та ОСОБА_18 приїхали на виробництво і зрозуміли, що все, що казав ОСОБА_7 не відповідає дійсності. Як потім стало відомо, мати ОСОБА_7 не хворіла, після чого він мав намір розірвати будь які контакти із ОСОБА_7 . Через деякий час до них приїхали люди кавказької зовнішності на захист ОСОБА_7 , після того як вони пояснили ситуацію, ці люди почали наносити тілесні ушкодження ОСОБА_7 , після чого вони привезли ОСОБА_7 додому, де останній дав обіцянку, що всі кошти їм поверне. На наступний день ОСОБА_7 звернувся до поліції та повідомив, що вони почали вибивати з нього борги із особами, яких ОСОБА_7 сам і привів.
На уточнюючі запитання прокурора, потерпілий ОСОБА_19 пояснив, що він та ОСОБА_18 надавали грошові кошти ОСОБА_7 на закупівлю обладнання для виготовлення дитячих меблів. Він разом із ОСОБА_18 передавали кошти ОСОБА_7 декілька разів, а загалом була сума у розмірі близько 60000 доларів США. З боку ОСОБА_7 були шахрайські дії, оскільки кошти, які він отримав від нього та ОСОБА_18 , ОСОБА_7 витрачав на свої особисті потреби. ОСОБА_7 за ті кошти, які він йому передав, так нічого і не купив, обладнання не придбав, ОСОБА_7 орендував приміщення разом із обладнанням. На теперішній час ніяких коштів йому не було відшкодовано. В нього було розуміння, що ОСОБА_7 мав борги, які він закрив за їх кошти, сам ОСОБА_7 не казав куди він витратив кошти. Потім з`ясувалось, що ніякого контракту у ОСОБА_7 з Білорусією немає.
На уточнюючі запитання захисника обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_19 пояснив, що співпрацю із ОСОБА_7 не було оформлено письмовими договорами. Наразі він не пам`ятає, коли саме він надав кошти ОСОБА_7 . Позов в рамках цивільного судочинства він не заявляв, оскільки були сподівання на моральні якості ОСОБА_7 , які спонукають його до повернення коштів. Для досудового розслідування ним надавались усі документи, які були у нього в наявності. Під час укладання бізнес плану він бачив виробництво ОСОБА_7 і бачив продукцію. Він особисто не контролював процес закупівлі обладнання, була довіра до ОСОБА_7 по цьому питанню. Що саме було написано у розписці про надання коштів, він не пам`ятає. Він не пам`ятає на яку суму і коли була складена розписка, розписка була написана на його ім`я та на ім`я ОСОБА_18 . Співпраця із ОСОБА_7 почалась або в 2014 або в 2015 році. 
На уточнюючі запитання представника потерпілого, потерпілий ОСОБА_19 пояснив, що на момент знайомства із ОСОБА_7 , до нього була довіра. На момент надання коштів ОСОБА_7 до нього була повна довіра та всі процеси щодо закупівлі обладнання довірялись йому. Ідеєю цього процесу було створення цеху для виготовлення меблів. Обладнання, яке знаходилось в цеху, належало власникам приміщення, ОСОБА_7 орендував вказане приміщення, але видавав це, як те що він його та обладнання придбав.
На уточнюючі запитання суду, потерпілий ОСОБА_19 пояснив, що розписка на передачу коштів писалась один раз. Причини які називав ОСОБА_7 , відповідно до яких не виконувалися домовленості, були різні, вони протирічили одна одній. ОСОБА_7 за їх кошти закрив свої потреби. Згодом у них була домовленість, що ОСОБА_7 продає свою квартиру та поверне їм кошти. Бізнес план був створений до початку кримінального провадження, він був відправлений на електрону пошту ОСОБА_7 .
Показаннями свідка ОСОБА_26 , який в судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_7 він знає, бачився із ним кілька разів, стосунків у них ніяких немає. Потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_18 він знає, працював разом із ними. У 2014 році він працював на пляжі, керуючим ресторану, який належить потерпілим. Згодом ресторан закрився і потерпілі йому пообіцяли зробити його керуючим у мебельному напрямку. Вони мали зустрітися із потерпілими та обвинуваченим в кафе і все обговорити. Коли вони зустрілись, ОСОБА_7 повідомив, що треба докупити станок та зустрітись із покупцем, з боку ОСОБА_7 були обіцянки що скоро бізнес почне працювати і ОСОБА_19 передав ОСОБА_7 10000 доларів США на закупівлю станка.
На уточнюючі запитання захисника обвинуваченого, свідок ОСОБА_26 пояснив, що він мав працювати, як менеджер меблевого бізнесу між потерпілими та обвинуваченим. Чітких деталей його діяльності вони не обговорювали. Про пропозицію працювати менеджером у меблевому бізнесі, ОСОБА_7 знав. На його думку, ОСОБА_7 був гарним знайомим потерпілих. Про розподіл ролей у меблевому бізнесі йому нічого не відомо, його це не стосувалось. Щодо роботи цеху, то йому відомо, що він планувався запуститися в роботу, щось для цього закуповувалось, була мета виробляти дерев`яні меблі. Цільове призначення грошей, які передав потерпілий ОСОБА_7 , йому нічого не відомо. Це все відбувалось у кінці осені 2014 року. На гроші, які отримав ОСОБА_7 , останній обіцяв купити та встановити станок, зі слів ОСОБА_7 , це коштувало 10000 доларів США. У кафе відбувалась остання їх зустріч.
На уточнюючі запитання суду, свідок ОСОБА_26 пояснив, що його зустріч з потерпілими та обвинуваченим була в кінці осені 2014 року в буфеті Оперного театру. Щодо строків виконання зобов`язань ОСОБА_7 , то після Нового року мала початись робота. Щодо складання бізнес планів, написання розписок ОСОБА_7 , він нічого не пам`ятає. Після зустрічі в кафе, він більше ОСОБА_7 не бачив. Згодом він поцікавився, чому робота не починається, на що ОСОБА_19 повідомив йому, що станки не закуплені, про це він дізнався на початку 2015 року. 
Показаннями свідка ОСОБА_22 , який в судовому засіданні пояснив, що він здавав в оренду ОСОБА_7 приміщення. 
На уточнюючі запитання прокурора, свідок ОСОБА_22 пояснив, що він із ОСОБА_7 затвердили договір про надання складського приміщення в оренду. В тому приміщенні було його обладнання - деревооброблювальні станки та швейні цехи. З приводу того, чи платив ОСОБА_7 за оренду приміщення, то йому здається, що він його через це і вигнав. В приміщенні були його станки і без його відома ОСОБА_7 не міг нічого вивозити з приміщення. Після виїзду ОСОБА_7 з приміщення до нього ніхто не звертався.
На уточнюючі запитання захисника обвинуваченого, свідок ОСОБА_22 пояснив, що якісь роботи в орендованому приміщенні проводились, там знаходилось кілька найнятих працівників.
На уточнюючі запитання прокурора, свідок ОСОБА_22 пояснив, що йому належала вся база, більше 3000 кв.м.
На уточнюючі запитання представника потерпілого, свідок ОСОБА_22 пояснив, що на першому поверсі приміщення працювали його люди, а у ОСОБА_7 був доступ тільки до другого поверху. На другому поверсі також були деревообролювальні станки.
Показаннями свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_7 він знає, так як працював у нього приблизно 9 років тому, він збирав меблі. Потерпілих він також знає, дізнався про них коли працював у ОСОБА_7 . 
На уточнюючі запитання прокурора, свідок ОСОБА_23 пояснив, що роботу у ОСОБА_7 йому запропонував його тесть Федір. Він працював у провулку Гоголя на першому поверсі, із обладнання там були дриль, шуруповерт та нарізна пила. Згодом вони переїхали працювати в приватний будинок по дорозі до Овідіополя, згодом переїхали до Сухого Лиману , потім Дача Ковалевського і потім АДРЕСА_6. На АДРЕСА_7 були орендовані станки і один станок був свій, який був не новий, яка його вартість йому не відомо. На АДРЕСА_7 пропрацювали біля півроку. Потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_18 передавали йому гроші, які його попросив забрати ОСОБА_7 , він поїхав забрав гроші і потім передав їх ОСОБА_7 . Великих замовлень по дитячих меблях не було. Про Львівське підприємство «Кнопа» йому нічого не відомо. Усім процесом на підприємстві керував ОСОБА_7 .
На уточнюючі запитання захисника обвинуваченого, свідок ОСОБА_23 пояснив, що в його обов`язки входило виготовлення меблів. За весь час, що він працював у ОСОБА_7 , вони виготовляли дитячі ліжка. Протягом тривалого часу питань до ОСОБА_7 не було, вони працювали, а ОСОБА_7 з ними розраховувався. В останні місяці роботи ОСОБА_7 винен був йому заробітну плату, 5000 грн.
На уточнюючі запитання представника потерпілого, свідок ОСОБА_23 пояснив, що жодних трудових договорів він із ОСОБА_7 не укладав. Коли вони переїхали в цех, там вже були станки. ОСОБА_7 приїжджав разом із потерпілими в цех, вони про щось спілкувались і проходились по цеху, він не цікавився у ОСОБА_7 , хто це з ним, познайомився із потерпілими тоді, коли вони звернулись до нього у зв`язку із розшуком ОСОБА_7 . Станки у цеху були орендовані, їм про це повідомив власник цеха.
На уточнюючі запитання суду, свідок ОСОБА_23 пояснив, що цех був на другому поверсі, вони були на першому поверсі, доступ до інших поверхів вони не мали.
Показаннями свідка ОСОБА_29 , який в судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_7 він знає, був у нього найманим робітником. Потерпілих він пам`ятає.
На уточнюючі запитання прокурора, свідок ОСОБА_29 пояснив, що події відбувались восени 2014 року. З ОСОБА_7 він познайомився уже в цеху, в якому він працював. Станки в цеху були с самого початку, цех знаходився на АДРЕСА_4 . ОСОБА_7 запропонував йому працювати у нього на станку. Йому не відомо, хто керував виробництвом ОСОБА_7 . До того, як в цех прийшов ОСОБА_7 , станки там вже були, нічого нового в цех не завозилось, він особисто цього не бачив. Станки належали особі, яка була власником цього цеху. Вартість станка йому не відома. Коли ОСОБА_7 перестав виплачувати заробітну плату, то почав розказувати, що він очікує якесь велике замовлення і після цього відразу розрахується.
На уточнюючі запитання захисника обвинуваченого, свідок ОСОБА_29 пояснив, що співробітництво його із ОСОБА_7 тривало приблизно 3-4 місяці. Спочатку ОСОБА_7 розраховувався з ними, а потім перестав, але він все одно ходив до цеху, оскільки він працював у іншого роботодавця. Є вірогідність, що ОСОБА_7 орендував станки, оскільки до приходу ОСОБА_7 станки вже були там. Потерпілих він вперше побачив, коли вже надавав показання на досудовому слідстві.
Показаннями свідка ОСОБА_24 , який в судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого він знає, так як він є його зятем.
На уточнюючі запитання захисника обвинуваченого, свідок ОСОБА_24 пояснив, що ОСОБА_7 займався виготовленням меблів. Спочатку виготовленням меблів ОСОБА_7 займався вдома, а потім десь орендував приміщення і на нього працювали люди, він їх особисто бачив. ОСОБА_7 виготовляв дитячі ліжка, він особисто відправляв замовникам приблизно 7-8 ліжок. ОСОБА_7 був засновником і начебто він працював сам. Коли ОСОБА_7 перестав працювати, він не пам`ятає, але знає, що на ОСОБА_7 був наїзд, закрили цех і забрали автобус.
На уточнюючі запитання прокурора, свідок ОСОБА_24 пояснив, що замовникам відправляли дитячі ліжка. Які адреси вказував ОСОБА_7 туди і відправляли замовлення. Всі відправлення замовлень були по Україні, за кордон він особисто не відправляв. Пропрацював із ОСОБА_7 він приблизно декілька років. Він не бачив, чи красили ліжка. Він забирав ліжка для відправки запакованими. Готову продукцію він забирав ще тоді коли ОСОБА_7 орендував приміщення в Прилиманському, а потім ОСОБА_7 переїхав в інше місце, десь на Пересипі. Готову продукцію забирав лише у Прилиманському, а на новому місці не забирав. В цеху, що знаходиться на Пересипі він не був. Коли у ОСОБА_7 ламався автомобіль, то він давав йому свій. Про розширення свого підприємства, ОСОБА_7 йому нічого не розповідав. Одного разу ОСОБА_7 побили та забрали автомобіль Форд Транзіт, у ОСОБА_7 були синці, крововиливи.
На уточнюючі запитання представника потерпілого, свідок ОСОБА_24 пояснив, що одного разу через нього його зятю ОСОБА_7 його компаньйони передали конверт, що там було він не знає. Посилки в Делівері він отримував через код. Він бачив, що було в посилках, оскільки коли він привозив посилки в цех, віддавав їх робітникам і вони їх розпаковували.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується наступними дослідженими та проаналізованими судом письмовими доказами, зібраними в ході досудового розслідування.

Заявою про вчинення кримінального правопорушення від 31.08.2015, згідно із якою потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_18 просили прийняти міри правового характеру до ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.
Відповіддю директора ТОВ «Кнопа» за №3 від 16.10.2015, відповідно до якої ТОВ «Кнопа» (ЄДРПОУ 38369813) немала і немає на даний час жодних двосторонніх чи трьохсторонніх відносин з компаніями ТОВ «Сінергія-ВВ», ТОВ «Белпарс», ФОП « ОСОБА_21 ». 
Рішенням Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області за №77/Ш/3099414227, відповідно до якого 30.09.2014 анульовано свідоцтво про реєстрацію ФОП « ОСОБА_21 ».
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.11.2016, згідно із яким свідок ОСОБА_26 на фото №4 впізнав особу ОСОБА_7 , якому 18.12.2014 ОСОБА_19 в кафе «Буфет» по провулку Чайковського, 1 передав грошові кошти в розмірі 10000 доларів США за придбання необхідного обладнання для виробництва дитячих меблів.
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.11.2016, згідно із яким свідок ОСОБА_30 на фото №2 впізнав ОСОБА_7 , як особу, якій 11.08.2014 ОСОБА_18 знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 передав грошові кошти в розмірі 50000 грн. в його присутності.
Протоколом огляду місця події від 16.12.206, згідно із яким слідчим, за участю потерпілого ОСОБА_18 оглянуто приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . В ході огляду приміщення виявлено електричні станки та чистини дерев`яних меблів.
Протоколом огляду документу від 24.07.2017, згідно із яким слідчим, в присутності понятих, проведено огляд протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 03.03.2015, який міститься при матеріалах кримінального провадження №120151605000001655 від 03.03.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України. При огляді протоколу встановлено, що ОСОБА_7 під час допиту надав наступні відомості: приблизно з 2000 року він знайомий з ОСОБА_18 , з яким разом навчались у вищому учбовому закладі, де й потоваришували. З того часу між ними склались дружні взаємовідносини. З ОСОБА_19 він познайомився пізніше, приблизно в 2007 році. В кінці липня на початку серпня 2014 року між ним та ОСОБА_18 відбулась розмова, під час якої він запропонував ОСОБА_18 інвестувати в його бізнес на протязі двох місяців: серпня, вересня 80000 доларів США в обмін на 50% від отриманого прибутку. Бізнес був пов`язаний із виготовленням дитячих ліжечок. До кінця грудня 2014 року ОСОБА_18 та ОСОБА_19 передали йому 57000 доларів США, гроші він отримував почергово, наручно, точний термін повернення грошей не було обговорено. 
Протоколом огляду від 24.07.2017, згідно із яким слідчим, в присутності понятих, проведено огляд мобільного телефону марки «HTC» добровільно наданого слідству потерпілим ОСОБА_18 , який містить аудіозапис розмови між ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_7 , яка відбулась 09.08.2014 на 10-тій ст. Великого Фонтану, пляж «Чайка», кафе «Сієста» в м. Одесі.
В ході прослуховування аудиозапису розмови між ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_7 в судовому засіданні, судом встановлено наступне.
Ведеться розмова щодо спільного бізнесу, про грошові кошти, які необхідні для ведення спільного бізнесу, а саме для виготовлення меблів і залучення до продажу продукції знайомого потерпілих на ім`я ОСОБА_31 .
Речовими доказами:
- копія протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 03.03.2015, проведеного в рамках кримінального провадження №12015160500001155 від 03.03.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України; 
- копія аудиозапису на DVD-RW диск, отриману під час огляду мобільного телефона (ІМЕІ: НОМЕР_1 ). 

Аналіз доказів та висновки суду.
Наведені докази суд вважає достатніми для ухвалення обвинувального вироку. 
Досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні. 
Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованих стороною обвинувачення злочину, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. 
Не визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, суд оцінює як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності. Досліджені безпосередньо судом докази в їх сукупності, покладені в основу обвинувального вироку, узгоджуються між собою, є логічно-послідовними, а відомості, що в них містяться, не викликають сумнівів у їх достовірності.
Так, незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 КК України, його провина у вчиненому підтверджується: показаннями потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 а також свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_29 , ОСОБА_24 , які підтвердили надання обвинуваченому ОСОБА_7 грошових коштів в якості сплати на придбання обладнання для виготовлення дитячих меблів.
Допит вказаних вище свідків суд здійснював безпосередньо, з дотриманням вимог ст. 352 КПК, забезпечивши стороні захисту можливість здійснення перехресного допиту свідків сторони обвинувачення, за наслідком чого надає їм належну оцінку в сукупності з іншими доказами у провадженні за правилами ст. 94 КПК України.
Висновки суд обґрунтовує не лише показаннями потерпілих і свідків, а й письмовими і речовими доказами у кримінальному провадженні.
Наявність об`єктивної сторони злочинів, передбачених ч.4 ст. 190 КК, яку складають діяння, суспільно небезпечні наслідки, а також причинний зв`язок між діянням і такими наслідками, підтверджено сукупністю досліджених судом належно оцінених доказів.
Доказування суб`єктивної сторони злочинів, передбачених ст. 190 КК, досить часто ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, за якими встановлено характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку його вчинення тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів об`єктивної сторони кримінального правопорушення, як умисел щодо заволодіння чужим майном, шляхом обману.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06.11.2009 року № 10, шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Згідно зі ст. 190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати в потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. При цьому обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Згідно матеріалів кримінального провадження, а також відповідно до показань потерпілих ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , вбачається, що ОСОБА_7 , користуючись дружніми відносинами, які склалися між ними, в 2014 році звернувся до них з пропозицією щодо створення спільного бізнесу з виробництва дитячих кроваток, запевнивши їх, що ФОП « ОСОБА_21 », яка є його дружиною, нібито здійснює бізнес по виготовленню меблів. Також, ОСОБА_7 запевнив їх, що усією організацією бізнесу буде займатися він і пообіцяв при цьому, що коли виробництво буде повністю налагоджене, тобто коли буде придбано відповідне обладнання, станки, вони будуть отримувати гарний прибуток. Розраховуючи на порядність ОСОБА_7 та з огляду на довірливі тривалі стосунки, потерпілі частинами передавали ОСОБА_7 грошові кошти на придбання обладнання для виготовлення дитячих меблів, якими останній заволодів не маючи наміру на їх повернення. Жодного обладнання при цьому не було придбано, водночас обвинувачений використовував наявне орендоване приміщення та обладнання для переконання потерпілих щодо необхідності передання коштів з метою їх заволодіння шляхом зловживання довірою. Судом встановлено, що обсяги продукції, яка виготовлялися декількома найманими працівниками на орендованому обладнанні, явно не відповідали обіцянкам обвинуваченого та погодженим із потерпілими планам ведення спільного бізнесу, і очевидно не могли забезпечити надходження коштів в таких розмірах, які не тільки би покривали поточні витрати, а й забезпечували би можливість отримання потерпілими очікуваних прибутків. З метою заволодіння грошовими коштами у великих розмірах, ОСОБА_7 запевнив потерпілих, що в нього наявні угоди щодо постачання готової продукції з іншими суб`єктами господарювання а, офіційно спільний бізнес буде здійснюватися від імені його дружини - ФОП ОСОБА_25 . При цьому продемонстрував фотокопію угоди про постачання меблів до Білорусі.
Показання потерпілих про неодноразове надання грошових коштів обвинуваченому, підтвердили в судовому засіданні свідки.
Так свідок ОСОБА_23 повідомив, що він раніше працював у ОСОБА_7 .. Одного разу йому подзвонив обвинувачений і поросив зустрітися із ОСОБА_19 і забрати у нього гроші, що він і зробив, а гроші згодом передав ОСОБА_7 . Коли вони переїхали в приміщення у АДРЕСА_7, яке орендував ОСОБА_7 , то там вже було обладнання, станки і вони ними користувались, ці станки та обладнання належали власнику приміщення, а не ОСОБА_7 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 пояснив суду, що з ОСОБА_7 він знайомий, оскільки працював у нього на виробництві меблів. Почав працювати на ОСОБА_7 восени 2014 року. Їх цех по виготовленню меблів знаходився на АДРЕСА_8. За весь час роботи на ОСОБА_7 , нових станків та обладнання ОСОБА_7 не купував. Станки, які були у вказаному цеху, належали власнику приміщення.
Також, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснив, що він знайомий з потерпілими ОСОБА_19 та ОСОБА_18 . У 2014 році працював у них на пляжі керуючим ресторанного бізнесу і зі слів ОСОБА_19 в перспективі він мав контролювати мебельний бізнес. Одного разу він разом із потерпілими зустрілись із ОСОБА_7 в кафе, ОСОБА_7 розповідав, що він взяв в оренду цех, частина обладнання там вже є, а деякі станки треба закупити і ОСОБА_19 передав ОСОБА_7 10000 доларів США для закупівлі станка.
Дані показання потерпілих та свідків є послідовними, логічними, які як в цілому, так і в окремих деталях узгоджуються з іншими доказами у справі, а тому суд вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності.
Крім того, факт того, що обвинувачений ОСОБА_7 отримував від потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_18 грошові кошти, підтверджується:
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.11.2016, згідно із яким свідок ОСОБА_26 на фото №4 впізнав особу ОСОБА_7 , якому 18.12.2014 ОСОБА_19 в кафе «Буфет» по провулку Чайковського, 1 передав грошові кошти в розмірі 10000 доларів США за придбання необхідного обладнання для виробництва дитячих меблів;
-протоколом огляду документу від 24.07.2017, згідно із яким слідчим, в присутності понятих, проведено огляд протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 03.03.2015, який міститься при матеріалах кримінального провадження №120151605000001655 від 03.03.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України. При огляді протоколу встановлено, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про своє право не свідчити відносно себе, під час допиту надав наступні відомості: приблизно з 2000 року він знайомий з ОСОБА_18 , з яким разом навчались у вищому учбовому закладі, де й потоваришували. З того часу між ними склались дружні взаємовідносини. З ОСОБА_19 він познайомився пізніше, приблизно в 2007 році. В кінці липня на початку серпня 2014 року між ним та ОСОБА_18 відбулась розмова, під час якої він запропонував ОСОБА_18 інвестувати в його бізнес на протязі двох місяців: серпня, вересня 80000 доларів США в обмін на 50% від отриманого прибутку. Бізнес був пов`язаний із виготовленням дитячих ліжечок. До кінця грудня 2014 року ОСОБА_18 та ОСОБА_19 передали йому 57000 доларів США, гроші він отримував почергово, нарочно, точний термін повернення грошей не було обговорено. 
Доводи обвинуваченого про те, що слідчий у вказаному протоколі помилково зазначив суму отриманих грошових коштів 57000 доларів замість 5000 доларів, суд оцінює критично, оскільки зазначена сума в протоколі двічі зазначена прописом, що виключає технічну описку. Також суд, приймаючи в якості доказів даний протокол допиту, виходить з того, що ОСОБА_7 надавав показання слідчому добровільно в якості потерпілого в іншому кримінальному провадженні та був обізнаний із правом, передбаченим ст. 63 Конституції України. Тому за таких обставин, виключається факт самообмови чи порушення гарантій дотримання прав і свобод людини.
Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про непричетність його до вчинення шахрайських дій стосовно потерпілих  ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , також спростовано встановленими в ході досудового розслідування та під час судового провадження наступними доказами.
Так, відповідно до показань потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , ОСОБА_7 запевнив їх, що ФОП « ОСОБА_21 », яка є дружиною обвинуваченого, веде діяльність пов`язану з виробництво дитячих меблів, співпрацюючи за контрактом з ТОВ «Белпарс» та ТОВ «Кнопа», проте, як з`ясувалось згодом вказані підприємства ніяких відносин не мали, а ФОП « ОСОБА_21 » вже на час взаємовідносин з ОСОБА_7 , вже два роки як не здійснювала свою діяльність. 
Відповідно до відповіді директора ТОВ «Кнопа» за №3 від 16.10.2015, ТОВ «Кнопа» (ЄДРПОУ 38369813) немала і немає на даний час жодних двосторонніх чи трьохсторонніх відносин з компаніями ТОВ «Сінергія-ВВ», ТОВ «Белпарс», ФОП « ОСОБА_21 ». 
Згідно рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області за №77/Ш/3099414227, 30.09.2014 анульовано свідоцтво про реєстрацію ФОП « ОСОБА_21 ».
З урахуванням викладеного, встановлена та доведена причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 КК України, який, реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, приводом створення спільного бізнесу ФОП « ОСОБА_21 » з ТОВ «Сінергія-ВВ» по виробництву дитячих меблів та співпраці щодо виробництва у великих об`ємах з ТОВ «Белпарс», ТОВ «Кнопа», фактично не маючи можливості надання таких послуг, запевнивши ОСОБА_18 в тому, що трьохсторонній контракт між ТОВ «Сінергія-ВВ», ТОВ «Белпарс» та ТОВ «Кнопа» вже всіма сторонами підписаний, за допомогою електронної пошти надіслав ОСОБА_18 останню сторінку зазначеного контракту, яка містила нібито підписи представників вказаних підприємств, а також їх печатки, однак відповідно до вищезазначеної відповіді ТОВ «Кнопа» за №3 від 16.10.2015 їх підприємство жодних відносин з ТОВ «Белпарс», ТОВ «Сінергія-ВВ2 та ФОП « ОСОБА_21 » не мали.
Судом встановлено, що в результаті шахрайських дій потерпілі ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , довіряючи ОСОБА_7 , з метою створення спільного бізнесу з виробництва меблів, добровільно передали грошові кошти в особливо великих розмірах обвинуваченому, який протиправно ними в подальшому заволодів та розпорядився на власний розсуд. 
Загалом доводи сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого водяться до того, що він мав із потерпілими спільний бізнес, який здійснювався на принципах довіри та добросовісності. Утім, дії ОСОБА_7 , вказують на те, що він мав на меті саме протиправне заволодіння чужими грошовими коштів, оскільки: 
-не виконав жодної із своїх обіцянок;
-надавав потерпілим недостовірну інформацію щодо діяльності ФОП ОСОБА_25 , обсягів вироблених товарів, не існуючих угод постачання та начебто постійних покупців;
- лише отримував грошові кошти, утім не повертав їх та не придбав жодного обладнання;
- не проводив підприємницьку діяльність у відповідності з вимогами діючого законодавства, не вів облік основних засобів, готової продукції, витрат та доходів, тощо.
Такі дії обвинуваченого спростовують його доводи щодо правомірної та добросовісної поведінки у взаємостосунках із потерпілими. 
Жодне твердження обвинуваченого щодо витрачання ним отриманих від потерпілих грошових коштів на ведення спільного бізнесу не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Наведені вище судом докази у їх сукупності та встановлені на їх підставі факти і обставини, у повному обсязі, з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», спростовують усі твердження сторони захисту про невинуватість ОСОБА_7 .
Таким чином, відповідно до чинного законодавства всі наявні в справі докази, які були зібрані органом досудового розслідування в підтвердження вини обвинуваченого з метою з`ясування їх належності та допустимості перевірені судом у відкритому судовому засіданні відповідно до ст. 23 КПК України, за участю учасників кримінального провадження, і кожному з них судом була дана оцінка, як це вимагає ст. 94 КПК України, так як для прийняття правильного, неупередженого та остаточного рішення суду жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення обвинувачення поза розумним сумнівом, який є усталеною правовою позицією (рішення «Кобець проти України» в тому числі), означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії, вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 190 КК України. 
Суд вважає, що єдиною розумною та доведеною на підставі належних та допустимих доказів, є саме версія подій викладена в обвинувальному акті.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосував, як джерело права, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту. 
Суд враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий навмисний злочин проти власності, та приймає до уваги характер і спосіб скоєного кримінального правопорушення, наявність чітких, не спростованих доказів винуватості особи. 

Кваліфікація судом дій обвинуваченого.
Згідно із положеннями ст. 337 КПУ, яка визначає межі судового розгляду, судовий розгляд проведено лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Суд кваліфікує протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 за епізодами заволодіння майном потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_18 за ч.4 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах ( в редакції закону про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення злочину).

Щодо призначення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України. 
Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.190 КК України є тяжким злочином проти власності, який карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
ОСОБА_7 є громадянином України, має неповну вищу освіту, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.
Обвинувачений не визнав свою вину, не приніс вибачення потерпілим та не відшкодував завдану майнову шкоду в особливо великих розмірах.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом також не встановлено.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його поведінку, ставлення до вчиненого,  форму вини й мотиви вчинення злочину, тяжкість його наслідків, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 за вчинені ним злочини, передбачені ч.4 ст. 190 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі, вважаючи дане покарання необхідним для його перевиховання та попередження вчинення нових злочинів. 
Щодо заявлених цивільних позовів. 
Потерпілим ОСОБА_18 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 , матеріальної шкоди у розмірі 883179,43 грн., упущеної вигоди у розмірі 1111875 грн. та моральної шкоди у розмірі 200000 грн.
Потерпілим ОСОБА_19 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 786878,03 грн., упущеної вигоди у розмірі 1111875 грн. та моральної шкоди у розмірі 200000 грн.
Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування. 
Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Згідно із ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено, що обвинувачений своїми протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_19 майнову шкоду у розмірі 406598 грн., а потерпілому ОСОБА_18 майнову шкоду у розмірі 411000 грн. Тому суд задовольняє цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди у вказаному розмірі. 
Завдання майнової шкоди потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_18 знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_7 , вказаними у вироку.
Крім того, суд вважає, що в даному випадку, це була не позика, як зазначили потерпілі у своїх позовних заявах, оскільки не було зобов`язань повернення. 
Таким чином, не підлягає відшкодуванню сума індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. 
Що стосується стягнення упущеної вигоди, суд вважає, що в цій частині слід відмовити, оскільки не встановлено які саме доходи могли отримати потерпілі, якщо б обвинувачений не заволодів коштами злочинним шляхом. 
Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Пред`явлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди покладає на потерпілих обов`язок довести, що ця вигода не є абстрактною, а дійсно була б ними отримана в разі належного виконання обвинуваченим своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні обвинуваченим зобов`язання за договором.
Судом встановлено, що між обвинуваченим та потерпілими не було укладено договору по виробництву та веденню спільної діяльності по виробництву меблів, таким чином, згідно зі ст. 22 ЦК України покладення на особу обов`язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди.
Що стосується вирішення цивільного позову потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди, суд дійшов таких висновків.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пункт 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлює, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» (далі - Постанова ПВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку, що з урахуванням характеру та глибини душевних страждань ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , пов`язаних з противоправними діями обвинуваченого, а також засад розумності, виваженості та справедливості, заявлений потерпілими розмір шкоди відшкодування завданої їм моральної шкоди у розмірі 200000 грн. підлягає частковому відшкодуванню з урахуванням встановлених судом обставин (характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення).
Тому суд вважає співмірним стягнення з обвинуваченого на користь кожного потерпілого моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Щодо інших питань.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не встановлено.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-190 КК України, ст.ст.1-379 КПК України, суд, 
УХВАЛИВ:

ОСОБА_7  визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, (в редакції закону про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення злочину) та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років із конфіскацією всього наявного майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Після набуття вироком законної сили взяти ОСОБА_7 під варту та направити для відбування покарання до відповідної установи з виконання покарань.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_18 - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_7 на користь  ОСОБА_18  в якості відшкодування завданої злочином майнової шкоди у розмірі 411000 ( чотириста одинадцять тисяч ) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_7 на користь  ОСОБА_18  в якості відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 100000 ( сто тисяч ) гривень. 
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_19  - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_7 на користь  ОСОБА_19  в якості відшкодування завданої злочином майнової шкоди у розмірі 406598 ( чотириста шість тисяч п`ятсот дев`яносто вісім ) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_7 на користь  ОСОБА_19  в якості відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 100000 ( сто тисяч ) гривень. 
Речові докази по справі: 
- копія протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 03.03.2015, проведеного в рамках кримінального провадження №12015160500001155 від 03.03.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України - зберігати в матеріалах кримінального провадження; 
- копія аудиозапису на DVD-RW диск, отриману під час огляду мобільного телефона (ІМЕІ: НОМЕР_1 ) - зберігати в матеріалах кримінального провадження. 
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка тримається під вартою - у той же строк з дня отримання копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:       ОСОБА_32 

Суддя:        ОСОБА_33 

Суддя:        ОСОБА_34