ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2026 року	справа № 380/24921/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2018- 2020 роки в розмірі 9118,81 грн, на коефіцієнти у розмірі 1,14, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796, у розмірі 1,115, починаючи з 22.06.2025 для забезпечення індексації пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести починаючи з 22.06.2025 перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2018-2020 роки в розмірі 9118,81 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (далі – Позивач) перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України та отримує пенсію, призначену у 2021 році відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. Для обчислення розміру його пенсії при її призначенні пенсійним органом застосований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (за 2018-2020 роки), у розмірі 9118,81 грн.
Позивач зазначає, що всупереч імперативним вимогам частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, Відповідач під час проведення масових щорічних індексацій пенсій у 2022-2025 роках допустив протиправну бездіяльність. Зокрема, пенсійний орган не застосував передбачені рішеннями Уряду коефіцієнти збільшення (1,14 у 2022 році; 1,197 у 2023 році; 1,0796 у 2024 році та 1,115 у 2025 році) до його фактичного показника середньої заробітної плати у розмірі 9118,81 грн.
Натомість Відповідач, помилково керуючись положеннями підзаконного нормативно-правового акта — Порядку № 124, проводив порівняння проіндексованої штучної бази 2017 року (3764,40 грн) із фактичною базою Позивача. Оскільки показник Позивача був вищим, Відповідач не проводив реального збільшення розміру його пенсії, а встановлював лише фіксовані мінімальні доплати, передбачені відповідними постановами КМУ (135 грн з 01.03.2022, 100 грн з 01.03.2023 та 100 грн з 01.03.2024). Крім того, під час проведення індексації з 01.03.2025 Відповідач протиправно застосував до його пенсії спеціальний занижений коефіцієнт 1,0575 замість загального коефіцієнта 1,115.
Позивач вважає такі дії суб`єкта владних повноважень очевидно неправомірними та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення. Наголошує на тому, що положення підзаконного акта (Порядку № 124) в цій частині прямо суперечать нормам Закону № 1058-IV, який має вищу юридичну силу, що неодноразово підтверджувалося сталою та послідовною практикою Верховного Суду. З огляду на триваючий характер порушення та правила обчислення строків, позовні вимоги щодо зобов`язання Відповідача провести перерахунок та виплату недоотриманих сум заявлено за період, починаючи з 22.06.2025, що повністю відповідає дотриманню шестимісячного строку звернення до суду.
Ухвалою від 24.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач скористався своїм процесуальним правом та подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти позовних вимог і просив відмовити у їх задоволенні. Свою правову позицію пенсійний орган мотивував тим, що він діє виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідач зазначив, що механізм проведення індексації пенсій чітко врегульовано Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, затвердженим постановою КМУ від 20.02.2019 № 124. Згідно з пунктом 5 цього Порядку, індексації підлягає саме показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні станом на 1 жовтня 2017 року. Оскільки базовий показник Позивача (9118,81 грн) у 2022-2024 роках значно перевищував проіндексований показник 2017 року, законних підстав для збільшення його основного розміру пенсії не було. У зв`язку з цим Позивачу цілком правомірно та обґрунтовано встановлювалися фіксовані доплати, передбачені відповідними рішеннями Уряду.
Щодо перерахунку з 01.03.2025 Відповідач пояснив, що згідно з підпунктом 6 пункту 2 Постанови КМУ № 209, з метою зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених у різні роки, до пенсій, призначених у 2021 році, застосовується спеціальний коефіцієнт збільшення — 1,0575, що Відповідачем і було виконано. На переконання Відповідача, Кабінет Міністрів України наділений законодавцем відповідними дискреційними повноваженнями визначати порядок, механізм та розміри індексації з огляду на фінансові можливості держави, а чинні акти КМУ є обов`язковими до неухильного виконання органами Пенсійного фонду України.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги Позивача та заперечення Відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 з 24.02.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію, призначену відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі — Закон № 1058-IV).
Як встановлено з матеріалів пенсійної справи, розрахунків пенсії та індивідуальних відомостей про застраховану особу, при призначенні пенсії Позивачу Відповідачем застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (тобто за 2018-2020 роки), у розмірі 9118,81 грн. Вказаний факт щодо базового розміру середньої заробітної плати визнається обома сторонами та не є спірним.
Разом з тим, судом встановлено, що під час масових щорічних перерахунків (індексацій) пенсій, які проводилися з 01.03.2022, 01.03.2023 та 01.03.2024, Відповідач не застосовував визначені Урядом коефіцієнти збільшення (1,14, 1,197 та 1,0796 відповідно) безпосередньо до фактичного показника середньої заробітної плати Позивача, який становив 9118,81 грн.
Замість цього, Відповідач, керуючись положеннями абзацу першого пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, затвердженого постановою КМУ від 20.02.2019 № 124 (далі — Порядок № 124), здійснював індексацію базового показника середньої заробітної плати по Україні станом на 1 жовтня 2017 року, який складав лише 3764,40 грн. 
Оскільки результати такого поетапного множення штучної бази (навіть із застосуванням усіх попередніх коефіцієнтів) щоразу виявлялися меншими за фактичний індивідуальний показник Позивача (9118,81 грн), Відповідач доходив висновку, що основний розмір пенсії Позивача не підлягає збільшенню (індексації). 
Натомість, на виконання окремих норм постанов Уряду, Позивачу встановлювалися лише фіксовані компенсаторні щомісячні доплати: 135 грн (з 01.03.2022), 100 грн (з 01.03.2023) та 100 грн (з 01.03.2024).
Згодом, під час проведення чергової щорічної індексації пенсій з 01.03.2025, Відповідач змінив підхід, однак знову не застосував загальний коефіцієнт. Керуючись підпунктом 6 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи...» (далі — Постанова № 209), Відповідач застосував до показника середньої заробітної плати Позивача (9118,81 грн) спеціальний знижений коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0575, замість базового загального коефіцієнта 1,115, який встановлений пунктом 1 цієї ж Постанови для основної маси пенсіонерів.
Не погоджуючись із таким системним підходом пенсійного органу до розрахунку індексації, вважаючи, що його конституційне право на належне пенсійне забезпечення суттєво та тривало порушується, Позивач через свого представника звернувся до Відповідача із письмовою заявою. У заяві Позивач вимагав усунути порушення законодавства, провести перерахунок пенсії шляхом послідовного множення його фактичного показника середньої заробітної плати (9118,81 грн) на визначені Урядом коефіцієнти (1,14; 1,197; 1,0796; 1,115) та виплатити утворену заборгованість.
За результатами розгляду вказаного звернення, листом від 01.12.2025 № 1300-5803-8/161537 Відповідач повідомив Позивача про відмову у задоволенні його вимог. Свою відмову Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області мотивувало тим, що діє виключно в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом. Відповідач послався на те, що перерахунок пенсій здійснюється суворо відповідно до механізму, визначеного Кабінетом Міністрів України (зокрема, згідно з нормами Порядку № 124 та відповідними щорічними постановами Уряду про індексацію), і органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями самостійно змінювати цей алгоритм розрахунку чи ігнорувати чинні підзаконні нормативно-правові акти.
Вважаючи таку бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, Позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, аргументам Позивача та запереченням Відповідача, суд виходить із наступного та зазначає таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі — Закон № 1058-IV).
Згідно з частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Абзацом четвертим частини другої статті 42 Закону № 1058-IV законодавцем визначено, що розмір та порядок такого щорічного збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного Законом.
На виконання цієї делегованої норми Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою від 20.02.2019 № 124 (далі — Порядок № 124).
Пунктом 5 Порядку № 124 визначено механізм, згідно з яким перерахунок пенсій проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 року (тобто величини 3764,40 грн) на відповідний коефіцієнт.
Аналізуючи співвідношення наведених норм, суд дійшов висновку про наявність правової колізії між нормою Закону (ст. 42 Закону № 1058-IV) та нормою підзаконного нормативно-правового акта (п. 5 Порядку № 124).
Так, Закон № 1058-IV імперативно та безальтернативно вимагає збільшувати (індексувати) саме той показник середньої заробітної плати, який фактично брався до уваги та враховувався для обчислення розміру пенсії конкретної особи в момент її призначення (у випадку Позивача — це показник за 2018-2020 роки у розмірі 9118,81 грн). 
Натомість, Порядок № 124 запроваджує штучний підхід, зобов`язуючи індексувати єдину для всіх, умовно-базову величину станом на 01.10.2017 (3764,40 грн), яка до фактичного розрахунку пенсії Позивача не має жодного відношення.
Частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, відповідно до якого у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Оскільки Порядок № 124 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим Кабінетом Міністрів України, його положення не можуть суперечити нормам Закону № 1058-IV, який має вищу юридичну силу. Відтак, у цій справі суд повинен застосовувати норми прямої дії, викладені у статті 42 Закону № 1058-IV.
Зазначена позиція суду повністю узгоджується зі сталою та обов`язковою судовою практикою найвищої судової інстанції у низці постанов, зокрема, від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23, від 27.01.2025 у справі № 620/7211/24, від 28.01.2025 у справі № 400/4663/24.
Згідно з висновками Верховного Суду, делегування Кабінету Міністрів України повноважень визначати «порядок» збільшення показника заробітної плати означає право Уряду встановлювати механізм, послідовність та розмір коефіцієнта, але не надає Кабінету Міністрів України права змінювати саму сутність (об`єкт) індексації, визначену Законом. 
Індексація пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV має проводитися шляхом послідовного збільшення саме того показника середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески, що був фактично застосований при обчисленні конкретної пенсії, а не умовно встановленого базового показника на 1 жовтня 2017 року. 
Положення абзацу першого пункту 5 Порядку № 124, які запроваджують цю «заморожену» базу (3764,40 грн), прямо не відповідають імперативним вимогам частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, а тому не підлягають застосуванню судами при вирішенні спорів про захист соціальних прав.
Отже, системний аналіз наведених норм та висновків Верховного Суду свідчить про те, що для проведення індексації пенсії Позивача Відповідач повинен був як базову величину використовувати показник 9118,81 грн, і саме до нього застосовувати щорічні коефіцієнти збільшення, що затверджувалися відповідними постановами Кабінету Міністрів України.
Так, постановами Кабінету Міністрів України було установлено такі загальні коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати:
від 16.02.2022 № 118 (на 2022 рік) — у розмірі 1,14;
від 24.02.2023 № 168 (на 2023 рік) — у розмірі 1,197;
від 23.02.2024 № 185 (на 2024 рік) — у розмірі 1,0796;
від 25.02.2025 № 209 (на 2025 рік) — у розмірі 1,115.
Згідно з абзацом другим пункту 5 Порядку № 124, кожен наступний перерахунок проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати. Тобто, законний механізм індексації передбачає послідовне множення базового показника на відповідні щорічні коефіцієнти.
Відповідач, не застосувавши ці коефіцієнти до фактичного показника середньої заробітної плати Позивача (який становить 9118,81 грн), діяв не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV. Замість проведення повноцінної індексації, що гарантувала б збереження купівельної спроможності пенсії, Відповідач встановлював Позивачу лише фіксовані доплати (135 грн, 100 грн). Суд наголошує, що встановлення таких мінімальних фіксованих доплат не є тотожним проведенню індексації базового показника заробітної плати та не може вважатися належним виконанням імперативних вимог статті 42 Закону № 1058-IV.
Крім того, застосування Відповідачем під час індексації у 2025 році заниженого коефіцієнта 1,0575 (замість загального 1,115) до пенсії Позивача є прямим звуженням змісту та обсягу його існуючих прав на індексацію, що суперечить статті 22 Конституції України.
Такий підхід органу Пенсійного фонду призвів до того, що основний (базовий) розмір пенсії Позивача залишався незмінним (фактично не проіндексованим) протягом кількох років, що є прямим порушенням його конституційного права на соціальний захист та належне пенсійне забезпечення, гарантованого статтею 46 Основного Закону. Оскільки повноцінного та законного перерахунку здійснено не було, суд констатує допущення Відповідачем протиправної бездіяльності.
Оцінюючи доводи сторін, суд керується нормами КАС України. Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Водночас, частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідач у цій справі не надав суду належних та переконливих доказів правомірності своїх дій та не спростував доводів Позивача щодо пріоритетності норм Закону № 1058-IV над положеннями Порядку № 124.
Позов подано 22.12.2025. Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шість місяців, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Суд враховує, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому порушення права Позивача на її належний (проіндексований) розмір носить триваючий характер. 
Позивач самостійно обмежив свої позовні вимоги в часі, просячи зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок та виплату заборгованості починаючи з 22.06.2025, тобто виключно в межах встановленого шестимісячного строку до моменту подання позову. Суд вважає такий підхід процесуально правильним та таким, що відповідає вимогам КАС України.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на нормах Закону, підтверджуються сталою та актуальною практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах, а обраний Позивачем спосіб захисту є ефективним. Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Відповідача здійснити відповідний перерахунок і виплату недоотриманих сум.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн. 
Оскільки позов задоволено повністю, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії за 2018-2020 роки в розмірі 9118,81 грн, на коефіцієнти у розмірі 1,14, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796, у розмірі 1,115, починаючи з 22.06.2025 для забезпечення індексації пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885; 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) провести, починаючи з 22.06.2025, перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2018-2020 роки в розмірі 9118,81 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та провести виплату з урахуванням виплачених сум пенсії.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885; 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 17 березня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.