Справа № 752/21452/23 
Провадження № 2/752/746/25

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

24 липня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання: Нікітенко А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів -

в с т а н о в и в:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 , посилаючись на те, що  ОСОБА_2 є її матір`ю. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2020, з неї на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання матері в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) з 25.07.2018 року і довічно. Позивач вважає, що на даний час є підстави для звільнення її від обов`язку утримання матері, оскільки вона в даний час має скрутне матеріальне становище, не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості та має хронічні захворювання. Крім того, на її утриманні та на утриманні її чоловіка перебуває їхній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається в Київській державній академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну ім. Михайла Бойчука, вартість навчання становить 12000 грн. за семестр. Відповідачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , проживає в його квартирі, отримує пенсію, розмір якої більший ніж встановлений державою прожитковий мінімум для осіб, які втратила працездатність. Крім того, відповідачка разом із чоловіком вчиняють різні дії, спрямовані на те, щоб змусити її (позивачки) сім`ю погодитися на приватизацію квартири, в якій вони проживають, щоб у подальшому її продати. Також постійно звертається із заявами до поліції, служби у справах дітей та інших установ на її (позивачки) сім`ю. 
Позивачка просить суд звільнити її від обов`язку утримувати матір ОСОБА_2 відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року по справі № 752/15284/18.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 34-35). 
Відповідачці був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову. 
17 лютого 2025 року та 30 червня 2025 року відповідачка подала до суду заяви, в яких просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вона утримувала дочку до 28 років, оскільки остання не хотіла працювати, а також те, що вона хворіє і потребує коштів на лікування. Зазначила, що її зять вигнав її ж з квартири, а дочка не заступилася за неї. Розгляд справи просила проводити у її відсутність.
21 липня 20025 року в системі «Електронний суд» представник позивачки - адвокат Іщенко Д.М. подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що розмір пенсії відповідачки вищий від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щодо вживання ліків чи захворювань відповідачкою не надано жодного доказу. Посилання відповідачки на те, що позивачка разом із чоловіком намагаються позбавити її квартири є надуманим, необґрунтованим та по факту повністю протилежним, оскільки саме відповідачка неодноразово зверталася до суду з позовами про виселення родини позивачки з квартири, де останні проживають. Відповідачка неодноразово зверталася до поліції, служби у справах дітей та інших установ із заявами на сім`ю позивачки з метою вижити її родину з квартири, а також надсилала телефонні повідомлення із погрозами та образами, в яких зазначала, що вижене позивачку із сім`єю з квартири. 
У судове засідання позивачка та її представник не прибули, представник позивачки подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі та без участі позивачки (а.с. 103).
Відповідачка в судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі.
Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 (до одруження ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17 зв., 21 зв.). 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2020 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання останньої в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) з 25.07.2018 року і довічно.
На підставі вказаного рішення Голосіївським районним судом м. Києва 16.08.2021року було видано виконавчий лист № 752/15284/18. 
20.08.2021року старшим державним виконавцем Голосіївського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дударем Н.С. відкрито виконавче провадження № 66555277 з примусового виконання вказаного виконавчого листа, в межах якого 11.10.2021року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 86-87).
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного Голосіївським відділом ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 88-91), заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_2 становить 84068,10 грн..
Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка вважає, що на даний час є підстави для звільнення її від обов`язку утримання матері.
Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08.11.2017 року (справа №555/664/15-ц) дійшов висновку, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.
Згідно ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на утримання непрацездатних батьків суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).
Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III груп.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Як встановлено судом відповідачка з 2 липня 2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та проживає у квартирі чоловіка, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Голосіївського районного суду м. Києві від 24.12.2024 року (а.с. 17, 145-156).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року, Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_2 нараховано та виплачено 400 грн. (а.с. 71).
Відповідно до довідки № 1727477713792770, виданої Управлінням обслуговування громадян ГУ ПФУ в м. Києві (а.с. 78), за період з 1 січня 2023 року по 31 серпня 2024 року відповідачці було виплачено пенсію за віком на загальну суму 84084,30 грн. При цьому розмір щомісячної пенсії становить з січня 2023 року - 3659,25 грн., з березня 2023 року 4158,09 грн., з березня 2024 року - 4478,12 грн..
Як вбачається із довідки про доходи № 2147518211113125, виданої Управлінням обслуговування громадян ГУ ПФУ в м. Києві (а.с. 79), за період з 1 січня 2023 року по 31 серпня 2024 року чоловіку відповідачки - ОСОБА_4 було виплачено пенсію за віком на загальну суму 143986,68 грн. При цьому розмір щомісячної пенсії становить з січня 2023 року - 6068,58 грн., з березня 2023 року - 7119,94 грн., з березня 2024 року - 7655,24 грн., з травня 2024 року - 7769,24 грн.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який станом на 1 січня 2024 року становить 2361 грн..
Тобто, відповідачка отримує пенсію у розмірі 4478,12 грн., яка не є меншою за встановлений законодавством прожитковий мінімум. Крім того, відповідачкою не надано суду доказів наявності в неї тяжких хвороб, призначення лікування та, відповідно, витрат нею значних коштів на лікування.
Як зазначила в позовній заяві позивачка та відповідно до копії індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), позивачка в даний час не працює, перебуває на обліку в Київському міському центрі зайнятості як безробітна з 7 червня 2023 року (а.с. 19 зв.-20, 21).
З наданих позивачкою доказів, судом також встановлено, що остання має хронічні захворювання та потребує лікування (а.с. 23 зв. -25).
Крім того, позивачка в позовній заяві зазначила, що на її утриманні та на утриманні її чоловіка перебуває їхній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається в Київській державній академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну ім. Михайла Бойчука, вартість навчання становить 12000 грн. за семестр, проте доказів цього суду не надала.
Позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, також зазначає, що відповідачка неодноразово безпідставно зверталася до поліції та інших установ із заявами на її сім`ю, а також з позовами до суду, що підтверджується копією рішення Голосіївського районного суду м. Києві від 08.11.2023 у справі № 2-1855/12 (а.с. 157-164).
Ухвалюючи рішення, суд виходить із того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, держаних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов?язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.
Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.
Відповідачкою не надано суду жодних доказів, що вона має скрутне матеріальне становище. Посилання ОСОБА_2 на те, що розмір отримуваної нею пенсії не забезпечує всіх її потреб, без надання доказів такої потреби, не може бути підставою для виникнення у позивача обов?язку утримати матір, та не свідчить про наявність потреби останньої у наданні матеріальної допомоги. 
Рішення суду не може бути прийнято на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що позивачка в даний час не працює та перебуває в складному матеріальному становищі, а відповідачка отримує пенсію, розмір якої перевищує встановлений законодавством прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та не надала доказів, що потребує матеріальної допомоги від позивачки, що виключає можливість застосування ч. 1 ст. 202 СК України, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та звільнити ОСОБА_1 від обов`язку утримувати матір ОСОБА_2 відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року по справі № 752/15284/18.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, задовольнити.
Звільнити ОСОБА_1 від обов`язку утримувати матір ОСОБА_2 відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року по справі № 752/15284/18 з дати ухвалення рішення.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування учасників справи:
позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );
відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя К.Г. Плахотнюк