ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2186/26 Справа № 229/7341/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді БондарЯ.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
сторони:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (дата складення повного судового рішення 22.10.2025 року),

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
З урахуванням заяви від 27.12.2024 року про зменшення позовних вимог, позов обґрунтований тим, що 01.04.2021 року відповідачка ознайомилася з умовами кредитування та підписала паспорт кредиту. 01.04.2021 року відповідачка підписала Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодила наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 50 000,00 грн; тип кредитної карти - Картка «Універсальна»; строк кредитування 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка, відсотків річних - 42,0% річних; кількість та розмір платежів, періодичність - сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту - 60,00%. 
В порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором відповідачка не виконала умови договору, в зв`язку з чим, станом на 03.12.2024, має заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 176,90 грн, яка складається з: 20 176,90 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, яку позивач просив суд стягнути на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції не грунтуються на фактичних осбавинах справи. Сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, а тому підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення поценів за користування кредитом відсутні. 
Також зазначає, що посилаючись на висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц, суд не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявна Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 16.09.2020 року, якою передбачено всі істотні умови кредитування, в тому числі і відсоткова ставка за кристування кредитом. 
У відзиві на апеляційну скаргу віповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. Посилається, що суд першої інсанції обгрунтовано застосував висновки ВП ВС викладені у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, відповідно до яких сам по собі підпис під анкетою або заявою про приєднання не є доказом доведення до споживача конкретних умов кредитування, та якщо банк не довів, що саме ці умови діяли на момент укладення договору та були доведені до відома позичальника. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підтвердження обставин кредитування, позивач надав суду підписану відповідачем Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 01.04.2021 (а.с. 28-37), яка підписана відповідачкою. Цією Заявою передбачено приєднання до низки розділів Умов та Правил банку; різні варіанти умов кредитування за умовами договору «Кредитні картки», тип кредиту: відновлювана кредитна лінія з різним розміром кредитного ліміту для різних карт (розділ 1.); основні умови кредитування, зокрема розділ 1.2 тип кредиту: відновлювальна кредитна лінія з різним розміром кредитного ліміту для різних карт. Посилань на видачу конкретної карти із зазначенням її типу, номеру, строку дії ця Заява не містить.
З урахуванням уочнених позовних вимог станом на 03.12.2024, відповідач має заборгованість в сумі 20 176,90 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита в сумі 20 176,90 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стянення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, позивачем не надано доказів того, що відповідач ознайомлений з істотними умовами договору. Посилаючись на висновки, викладені у постанові ВП ВС від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, зазначив, що відсутні підстави вважати, що при укладенні догвоору з відповідачем, позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. 
З такими висновками суду першої інстанції колегія суду погодитися не може та погоджується з доводами позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК Українив становлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексудоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно зі частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивачем до суду першої інстанції було надано Заяву відповідачки про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписаній відповідачкою у справі, у якій процента ставка була визначена на рівні 42% річних для карт Універсальна та 40,8 % річних для карт Універсальна GOLD (а.с. 28-37).
Зазначене не було враховано судом першої інстанції, на що обґрунтовано посилається позивач в апеляційній скарзі.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Оскільки строк дії даного кредитного договору не закінчився, то у банка наявні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом, станом на день звернення до суду з даним позовом.
З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.04.2021 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 убачається, що проценти за користування грошовими коштами банк нараховував в межах узгодженої між сторонами процентної ставки в розмірі 42% річних за карткою «Універсальна» в межах строку дії виданої відповідачу кредитної картки (а.с. 119-122).
Під час розгляду справи встановлено, що відповідачка користувалася грошовими коштами, наданими їй у користування на підставі укладеного договору від 01.04.2021 року, однак у повному обсязі заборгованісь не сплачувала, вналідок чого за нею рахується заборгованість у визначеому позивачем розмірі.
Відповідно ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:
1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
У Рішенні Конституційного Суду України від 22 червня 2022 у справі №3-188/2020(455/20) вказано, що приписи ч.2 ст. 625 ЦК України, першого речення ч.1 ст. 1050 ЦК України та ч.1 ст. 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (ч.1 ст. 622 цього Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.
Таке обґрунтування Рішення Конституційного Суду України збігається з висновками Великої Палати Верховного Суду. Саме тому, що приписи ч.2 ст.625 та ч.1 ст. 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними, кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за ст. 625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника), так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за ст. 1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки сторін).
Враховуючи те, що відповідачка, підписавши Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг та уклавши Кредитний договір, погодилася з його умовами, відсутні підстави вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування, його пролонгації, не були їй відомі. 
Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось кредитором на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України та у порядку, визначеному умовами договору.
Наведений позивачем розрахунок заборгованості відповідає погодженим між сторонами умовам договору, наявні у справі матеріали не містять доказів, які б такий розрахунок спростовували, і доводи апеляційної скарги позивача заслуговують на увагу.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню. 
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за Договором б/н від 01.04.2021 року у розмірі 20 176,90 грн., та задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, та прийняття нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». 
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі та задоволення апеляційної скарги, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 422,40 грн. та за подання апеляційної скарги 3 633,60 грн., у загальному розмірі 6 056,00 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за Договором б/н від 01 квітня 2021 року задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Договором б/н від 01 квітня 2021 року станом на 03 грудня 2024 року у розмірі 20 176,90 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 6 056,00 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: