Справа № 308/14272/25

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 , 
при секретарі судового засідання – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальну справу №308/14272/25 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025071030001034 від 21.05.2025 року, про обвинувачення,–
ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,
за участі сторін кримінального провадження: 
сторона обвинувачення :
прокурора – ОСОБА_4 
сторона захисту:
обвинуваченого - ОСОБА_3 
захисника - ОСОБА_5 
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення: 
15 травня 2025 року, опівночі, ОСОБА_3 перебуваючи поблизу закладу харчування «КFС», який розташований за адресою: м. Ужгород, площа Театральна, 5, зайшов через відчинені ворота до заднього подвір?я (провулку) даного закладу, де помітив поблизу бокового входу до закладу «KFC» металевий стіл для розтарування на чотирьох колесах, розмірами 400х500х700 мм.
В подальшому у ОСОБА_3 , виник протиправний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме металевого столу для розтарування, розмірами 400х500х700 мм, виготовленого із нержавіючої сталі.
Реалізуючи свій протиправний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом ОСОБА_6 , скориставшись моментом коли за ним ніхто не спостерігав, шляхом вільного доступу, взяв металевий стіл для розтарування на чотирьох колесах, який на праві власності належить ТОВ «KFC». Після чого разом з викраденим майном, маючи можливість розпоряджатися на власний розсуд, ОСОБА_3 пішов в невідомому напрямку та в подальшому розпорядився викраденим металевим столом у власних цілях.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_7 , який був залучений потерпілим до даного кримінального провадження, оскільки являється керуючим закладу «KFC», матеріального збитку на загальну суму 7362 гривень.
Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій в умовах воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. По суті фактичних обставин справи пояснив, що в один із днів травня 2025 року він прогулювався разом зі своїм товаришем на імя ОСОБА_8 по місту Ужгород. Перебуваючи поблизу закладу харчування «КFС», зайшов через відчинені ворота до заднього подвір?я (провулку) даного закладу, де помітив металевий стіл на колесах, яким заволодів і відтягнув його до будинку. 
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі. 
Враховуючи,що потерпілий не був свідком, очевидцем вказаної події, з огляду на наявність заяви потерпілого про розгляд справи без участі, зважаючи на відсутність заперечень зі сторони інших учасників процесу, суд, керуючись ст. 325 КПК України, ухвалив рішення про проведення судового розгляду за його відсутності. 
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений , захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. 
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_9 від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Крім цього, 12.08.2022 Указом Президента України № 573/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Закону України «Про правовий режим воєнного стану», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб і який в подальшому неодноразово продовжено.
Відповідно до ч. 4 ст. 185 КК України крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.
Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності із законом.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №384 від 18.09.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки Легкої розумової відсталості (помірної дебільності) з емоційно-вольовими розладами (F70). Через наявний у нього психічний розлад в період вчинення інкримінованого йому діяння ОСОБА_3 не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Наявність у ОСОБА_3 психічного розладу у виді легкої розумової відсталості (помірної дебільності) з емоційно-вольовими розладами обмежує його здатність в теперішній час повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує. Може постати перед судом.
Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, згідно висновку судово-психіатричного експерта №384 від 18.09.2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки Легкої розумової відсталості (помірної дебільності) з емоційно-вольовими розладами (F70), що обмежує його здатність в теперішній час повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, водночас заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до статті 67 КК України не встановлено.
Щодо призначення покарання:
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року “ Про практику призначення кримінального покарання”, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч.2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).
В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].
Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).
Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 185 КК України відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином , вчиненим умисно та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, згідно довідки «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» ОСОБА_3 лікувався стаціонарно з 22.02.2012 р. по 22.03.2012 р. діагноз: Змішаний специфічний розлад психологічного розвитку (Берегово); 02.10.2024-21.10.2024 F70.1 Значні відхилення у поведінці пацієнта, які потребують особливої уваги і лікування (Ужгород) та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідно й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд,  реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання на певний строк у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 , від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків згідно ст.76 КК України. 
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід
Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про існування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , чинного запобіжного заходу будь – якого виду.
Клопотань у порядку, передбаченому ст. 331 та главою 18 КПК України, про застосування до обвинуваченої будь-якого запобіжного заходу, від сторони обвинувачення не надходило.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази і арешт майна 
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України. 
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. 
Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Процесуальні витрати
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Матеріали кримінального провадження не містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертиз. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання:
-за ч.4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1  від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення з покладенням на засудженого ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: 
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. 
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1  - не обирати.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою –в той же строк із моменту отримання його копії. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні. 
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1