П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/17394/25	

Категорія: 113080000 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:09.12.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі – Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , військово-лікарської комісії 2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Міністерство оборони України, про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ), Військово-лікарської комісії (далі – ВЛК) ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України (далі – МОУ) про:
- визнання протиправною та скасування постанови ВЛК оформлену довідкою ВЛК 15/2025-0411-2878 (Довідка) від 11 квітня 2025 року щодо визнання придатним до військової служби ОСОБА_1 ;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити відомості про проходження ОСОБА_1 ВЛК 11 квітня 2025 року та відомості щодо придатності ОСОБА_1 до військової служби з реєстру Оберіг та особистої картки військовозобов`язаного ОСОБА_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача МОУ про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову ВЛК оформлену довідкою ВЛК 15/2025-0411-2878 (Довідка) від 11 квітня 2025 року щодо визнання придатним до військової служби ОСОБА_1 .
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити відомості про проходження ОСОБА_1 ВЛК 11 квітня 2025 року з реєстру Оберіг та особистої картки військовозобов`язаного ОСОБА_1 .
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 у порядку, передбаченому нормами чинного законодавства та прийняти відповідне рішення.
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_5 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.
28 листопада 2025 року від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат після ухвалення рішення в порядку ст. 143 КАС України, в якій заявник просить стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 51 260 грн. Також представник позивача просив суд поновити строк на подання вказаної заяви, оскільки через стан здоров`я та наукову діяльність не мав можливості вчасно звернутися до суду з відповідною заявою.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №420/17394/25.
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №420/17394/25 – задоволено частково.
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_5 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн.
У задоволені решти вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
- суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, формально застосував критерії ст. 134, 139 КАС України, однак фактично: не встановив та не навів жодної неспівмірності заявлених витрат; без клопотання відповідача та без належного мотивування зменшив витрати більш ніж у 10 разів (з 51 260 грн до 5 000 грн); не дослідив належним чином обсяг фактично наданої правничої допомоги зменшивши розмір компенсації; підмінив принцип компенсації понесених витрат судовим розсудом, що прямо обмежений законом у даному питанні. Такий підхід суперечить ст. 6 Конвенції, принципу верховенства права та усталеній практиці Верховного Суду;
- у цій справі відповідач не подавав передбаченого законом клопотання про зменшення витрат; не надав доказів їх надмірності, необґрунтованості чи фіктивності які б суд міг оцінити; не заперечував проти наданого розрахунку та не надав альтернативного. Верховний Суд неодноразово зазначав, що суд не вправі зменшувати витрати на правничу допомогу з власної ініціативи, якщо інша сторона не довела їх неспівмірність Отже, суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень;
- оскаржуване додаткове рішення не містить відповіді на ключові питання, без яких зменшення витрат є немотивованим: (а) які саме роботи/години суд визнав надмірними або такими, що не стосуються справи; (б) які саме критерії співмірності застосовано до кожного блоку робіт (час, складність, значення спору, поведінка сторін); (в) за якою методикою/розрахунком визначено саме 5 000 грн; (г) чому компенсується лише незначна частина фактичних витрат без виділення конкретних робіт, що "виключаються". За відсутності такого аналізу 5 000 грн. є довільно визначеною сумою, а не результатом оцінки доказів. Оскаржуване додаткове рішення не містить жодного мотивованого висновку щодо цієї вимоги та фактично залишає її невирішеною. Відповідно п.3 ч.1 ст.252 КАС України суд був зобов`язаний ухвалити додаткове рішення саме з підстави невирішення питання судових витрат, а не відмовити "в решті" без окремої оцінки доводів і доказів.
В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_5 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_5 посилається на те, що позивачем повторно надана заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, а саме про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 50 760 грн. Судом першої інстанції безпідставно поновлено строк на подання вказаної заяви, оскільки через стан здоров`я та наукову діяльність позивач не мав можливості вчасно звернутися до суду з відповідною заявою. З наданих додатків до заяви не вбачаються підстав для поновлення строку (після спливу півтора місяця з дня ухвалення рішення). По-друге, а підтвердження цих витрат представником позивача до вказаної Заяви надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом без номеру та без дату у форматі Word, рахунок №474 від 24 жовтня 2025 року на послугу "Консультація, заява про уточнення заяви про ухвалення додаткового рішення", платіжна інструкція за послугу "Правова допомога згідно договору від 22 травня 2023 року, рахунок №474 від 24 жовтня 2025 р.". ІНФОРМАЦІЯ_6 вважає, що вимога розивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу у даній справі у розмірі 50 760,00 гривень є необґрунтованою та належним чином не підтвердженою.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що вказана справа не відноситься до категорії складних, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, адвокатом участь в судових засіданнях не приймалася. Враховуючи досліджені докази, що надані на підтвердження витрат на оплату правової допомоги, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу у справі №420/17394/25 є 5 000 грн., які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що ухвалити додаткове рішення. 
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, 134, 139 КАС України.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, виходячи з наступного.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно ч.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч.5 ст. 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно ч.6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч.5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).
За правилами ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст. 139 КАС України).
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічні правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18, суд зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Як вбачається з матеріалів, на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні докази, а саме: детальний опис робіт від 27 листопада 2025 року, рахунки на оплату №474 та №491.
Колегія суддів, акцентує увагу на тому, що в даному випадку, предмет спору у цій справі не є складним, наслідком чого є розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Витрати на збирання доказів та організація подання позову до суду фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позову.
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів, вважає вірним висновок суду першої інстанції, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а сума яка підлягає стягненню повинна має становити 5 000 грн.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують факти та мотивування яких повністю підтверджуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спірного питання та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 252, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.