ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
23 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 619/4360/25
провадження № 22-ц/818/2071/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Тичкової О.Ю.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2025 року у складі судді Нечипоренко І.М., -
ВСТАНОВИВ:
В липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 19000,00 грн за договорами про надання правової допомоги.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20 травня 2024 року вона уклала з адвокатом Бакшеєвою А.В. два договори про надання правової допомоги, відповідно до яких, адвокат зобов`язувалася підготувати та подати до суду дві позовні заяви: про стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину, а також про стягнення заборгованості за нотаріальним договором. Робота мала здійснюватися дистанційно, із використанням електронних засобів зв`язку. За обома договорами було погоджено фіксований гонорар в сумі 19000 грн, які були перераховані на особисту картку адвоката 21 травня 2024 року. До підписання договорів ОСОБА_2 наполегливо просила якнайшвидше перерахувати кошти, пояснюючи, що йде у відпустку на початку червня і повинна встигнути подати позови. Однак уже після 20 травня адвокат фактично перестала виходити на зв`язок. На нагадування про строки виконання роботи вона відреагувала негативно та запропонувала написати заяву про розірвання договорів. Коли ж вона попросила повернути сплачені кошти, адвокат проігнорувала вимогу й лише надіслала електронного листа з недійсним (без підпису) звітом та додатками. Зміст звіту не відповідає реальним обставинам: вказані години консультацій не підтверджуються, адже оплачена консультація відбулась до укладення договорів; розрахунок аліментів фактично не був підготовлений; «вивчення судової практики» здійснювалося ще до підписання договорів і не підтверджене доказами. Крім того, адвокат безпідставно застосувала погодинний розрахунок, хоча оплата була фіксованою. Жодних дій, передбачених договорами, адвокат не виконала. 7 липня 2025 року відповідачці було надіслано претензію з вимогою добровільно повернути 19000 грн, однак відповіді не надійшло, кошти повернуті не були. Відповідачка повністю не виконала своїх зобов`язань за договорами.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 19000,00 грн та судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що фактичний обсяг наданої адвокатом допомоги не підтверджений жодним документом, який би засвідчував виконання конкретних юридичних дій, передбачених укладеними договорами, підготовку і подання позовних заяв та забезпечення представництва інтересів у суді. У матеріалах справи відсутні будь-які процесуальні документи, створені адвокатом на виконання договорів, що прямо свідчить про невиконання ключового зобов`язання. Отже, з огляду на норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Цивільного кодексу України, дії відповідачки свідчать про неналежне виконання договорів, а її доводи не спростовують факту відсутності результату, за який було сплачено 19000,00 грн. У зв`язку з цим вимоги позивачки про стягнення коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволені позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. 20.05.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Бакшеєвою А.В. було укладено договори про правничу допомогу, які були підписані з боку позивача особисто власноручним підписом та надіслані на електронну адресу адвоката. На виконання вказаних договорів адвокатом було здійснено відповідні дії а саме: 4 години витрачено на онлайн консультації з клієнтом, 3 години витрачено на проведення розрахунків щомісячних сум заборгованості зі сплати аліментів та 2 години витрачено на вивчення судової практики. 12.06.2024 адвокатом Бакшеєвою А.В. було отримано від ОСОБА_1 повідомлення про розірвання угод про надання правової допомоги від 20.05.2024 року, після отримання повідомлення, адвокатом на адресу позивача було надіслано відповідний звіт про обсяг виконаних робіт. Таким чином доводи суду першої інстанції щодо неналежного виконання відповідачем умов договору суперечать вказаним обставина та не відповідають дійсності. В матеріалах справи наявні докази на підтвердження обсягу виконаних адвокатом робіт.
13.02.2026 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, в якому він заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначає суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що фактичний обсяг наданої адвокатом допомоги не підтверджений жодним документом, який би засвідчував виконання конкретних юридичних дій, передбачених укладеними договорами, підготовку і подання позовних заяв та забезпечення представництва інтересів у суді. У матеріалах справи відсутні будь-які процесуальні документи, створені адвокатом на виконання договорів, що прямо свідчить про невиконання ключового зобов`язання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено, що 20 травня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено два договори про надання правової допомоги (а.с. 9-10).
Відповідно до умов договорів, адвокат прийняла на себе обов`язки, зокрема, адвокат приймає від Клієнта доручення про надання правової допомоги щодо захисту (представництва) інтересів Клієнта та юридичного супроводу під час підготовки до суду позовної заяви про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів та додаткових витрат на утримання дитини - сина ОСОБА_4 та розгляду справи судом першої інстанції в режимі онлайн. Адвокат приймає від Клієнта доручення про надання правової допомоги щодо захисту (представництва) інтересів Клієнта та юридичного супроводу під час підготовки до суду позовної заяви про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за нотаріальним договором про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину, укладеному 20.08.2014 та розгляду справи судом першої інстанції.
Відповідно до договорів про надання правової допомоги від 20.05.2024, клієнт зобов`язаний: сплатити адвокату кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням угоди; своєчасно і у повному обсязі сплачувати обумовлені угодою гонорар адвоката (основний та додатковий), фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом угоди.
За умовами зазначених договорів дія Договору припиняється виконанням сторонами договору своїх зобов`язань, достроково за взаємною згодою сторін, на вимогу однієї із сторін в передбачених законом випадках.
На виконання умов договору ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_1 , який належить відповідачці, здійснила переказ грошових коштів в сумі 19000,00 грн, про що свідчить квитанція «Monobank» №34АК-7366-СТ16-60С7 від 21.05.2024 (а.с. 6) та в сумі 1000,00 грн, про що свідчить квитанція «Monobank» №АЕН6-А7МА-797Е-8Х8В від 15.05.2024 (а.с. 14).
12.06.2024 року на адресу відповідача було направлено повідомлення від ОСОБА_1 про розірвання угод про надання правової допомоги. (а.с. 65) після чого адвокатом Бакшеєвою А.В. було надіслано листа ОСОБА_1 у якому зазначено, що Клієнт зобов`язаний оплатити адвокату гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання та направлено звіт щодо виконання умов договору про надання правової допомоги, з якого вбачається, що проведено онлайн консультації та переписки з клієнтом, у тому числі з проведенням розрахунку суми сплачених аліментів за період з 2014 року – 4 години; проведення розрахунків суми аліментів, що підлягала сплаті за період з 2014 року згідно договору про проживання, виховання та плату аліментів – 3 години; вивчення судової практики – 2 години. Крім того, відповідачкою було складено та направлено позивачці розрахунок суми аліментів, що підлягали сплаті ОСОБА_3 за договором від 20.08.2014 (а.с. 79-80).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частинами першою та другою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Правові наслідки порушення зобов`язання визначені статтею 611 ЦК України.
Згідно з частиною першою цієї статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
У частині першій статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом частин першої та третьої статті 615 ЦК України в разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно приписів ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та порядку, встановлені договором.
Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.
Пунктом 9 частини першої статті 1 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
За приписами ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За положеннями п. 4 ст. 1, ч. ч. 3, 5 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно із ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц (провадження № 61-14507св18) зазначено, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору.
Щодо посилання відповідачки на наявне рішення іншого суду про відмову у стягненні безпідставно набутих коштів, то такі твердження є юридично незначимими, оскільки позови мають різні предмети.
Згідно додатку до рішення Ради адвокатів України від 15 листопада 2019 року № 147 відповідно до чинного законодавства України, клієнт не позбавлений права на одностороннє розірвання договору про надання правової допомоги та при розірванні договору в односторонньому порядку за ініціативи клієнта, клієнт має сплатити адвокату гонорар за всю виконану роботу (підготовану для виконання) і компенсувати витрати адвоката, як це передбачено договором, при цьому клієнт не несе відповідальності (договірної, матеріальної) за розірвання договору в односторонньому порядку. 
Згідно ст. 31 Правил адвокатської етики затверджених звітно – виборним З`їздом адвокатів України 2017 року від 09.06.2017 зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України від 15 лютого 2019 року клієнт та/або особа, яка уклала договір в інтересах клієнта, має право розірвати договір з адвокатом в односторонньому порядку на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт та/або особа, яка уклала договір в інтересах клієнта, зобов`язаний сплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар за всю роботу, що була виконана (надані послуги) чи підготовлена до виконання, а також компенсувати усі витрати за цим договором. Розірвання договору про надання правової допомоги з ініціативи клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, не є показником незадовільної роботи адвоката (адвокатського бюро, адвокатського об`єднання).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з умов двох договорів про надання правової допомоги від 20.05.2024 року адвокат Бакшеєва А.В. зобов`язалась надавати ОСОБА_1 правову допомогу в порядку та обсягах, визначених законом та вказаними договорами.
Відповідно до умов вказаних договорів визначено що адвокат приймає доручення від Клієнта про надання правової допомоги а саме:
-щодо захисту (представництва) інтересів Клієнта та юридичного супроводу під час підготовки до суду позовної заяви про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів та додаткових витрат на утримання дитини – сина ОСОБА_4 та розгляду справисудом першої інстанції в режимі онлайн у відповідності до ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»
-щодо захисту (представництва) інтересів Клієнта та юридичного супроводу під час підготовки до суду позовної заяви про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за нотаріальним договором про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину, укладеному 20.08.2014 року та розгляду справи судом першої інстанції в режимі онлайн у відповідності до ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»
Також умовами договорів передбачено що допомога адвокатом надається в онлайн режимі та оплата наданих за договором послуг здійснюється у день підписання угоди, та попередньо погоджується із сторонами.
Проте матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо належного виконання адвокатом умов договорі про надання правничої допомоги, зокрема відповідачем не надано до суду копії заяв, клопотань, запитів що були зроблені адвокатом під час здійснення ним правової допомоги. Фактичний обсяг наданої адвокатом допомоги не підтверджений жодним документом, який би засвідчував виконання конкретних юридичних дій, передбачених укладеними договорами, підготовку і подання позовних заяв та забезпечення представництва інтересів у суді. У матеріалах справи відсутні будь-які процесуальні документи, створені адвокатом на виконання договорів, що прямо свідчить про невиконання ключового зобов`язання.
Крім того відсутні докази того що вказані у договорах позови а саме: позов щодо стягнення заборгованості за договором про сплату аліментів та позов на стягнення аліментів та додаткових витрат, були подані до суду.
Посилання апелянта що на виконання умов договору адвокатом було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, витрачено час на вивчення правової практики та проведення консультацій не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.
З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за аліментами за період з 2014 року по 2024 рік, що наданий відповідачем, вбачається що він не містить інформації щодо розміру сплачених аліментів, розміру заборгованості зі сплати аліментів а також не дає можливості встановити порядок її обчислення. Зазначений розрахунок заборгованості не можна вважати належним доказом надання відповідачем правової допомоги.
Щодо витраченого адвокатом часу на здійснення аналізу судової практики, слід зазначити що з наданих відповідачем скріншотів переписки з позивачем, як на підтвердження обсягу виконаних адвокатом робіт, вбачається що вивчення судової практики адвокатом здійснювалось ще до укладення відповідних договорів.
Твердження відповідачки про постійну комунікацію з клієнтом не підтверджує виконання її основного зобов`язання, а саме: підготовки та подання позовних заяв. Саме ці дії були предметом договорів, і їх невчинення у встановлений строк є порушенням зобов`язання відповідно до ст. 610 ЦК України. Жодні телефонні дзвінки чи листування не можуть замінити належного результату, на досягнення якого були спрямовані договори.
Крім того колегія суддів зазначає що умовами договору не визначено розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару, а отже суд позбавлений можливості оцінити будь-яким чином роботу, що була виконана ОСОБА_2 .
На підставі наданих суду доказів встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Бакшеєвою А.В. були укладенні договори про надання правової допомоги та відповідно до умов яких позивачем були сплачено кошти відповідачу в рахунок їх виконання. Проте адвокатом Бакшеєвою А.В. не було здійснено жодних дій щодо належного виконання умов вказаних договорів.
Отже враховуючи викладене, з огляду на те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту належного виконання відповідачем умов договору, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо доведеності позовних вимог та наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 19000,00 грн, що були сплачені ОСОБА_1 в якості гонорару за надання правової допомоги.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. 
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий     О. Ю. Тичкова

Судді     Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина