ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 285/3362/25
провадження у справі № 2-др/285/6/26
03 березня 2026 року    м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого – судді   Коцюби О.М.,
за участю секретаря    Лук`янця Н.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою представника позивача ОСОБА_1  — адвоката Кобриної Ніни Володимирівни, про винесення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,
встановив:
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 02.02.2026 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину .
11.02.2026 року від представника позивача адвоката Кобриної Н.В. надійшла заява про винесення додаткового рішення у справі в частині правової допомоги у розмірі 3000,00 грн.
Представник позивача — адвокат Кобрина Н.В. у судове засідання не з`явилась. Надіслала заяву про розгляд справи без її участі.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник — адвокат Демчик Н.О. у судове засідання не з`явились, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не надіслали. 
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
П. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Ч. 1 ст. 134 ЦПК України передбачає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 
Відповідно до п. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Дослідивши рішення встановлено, що витрати на правову допомогу не стягувались.
Згідно наданих представником позивача Договору про надання правової допомоги витрати на правову допомогу становить 3000,00 грн. 
Зі змісту ст 137 ЦПК України випливає, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ЗУ “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”).
Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано: Договір про надання правничої допомоги, платіжні інструкції на суму 3000 грн.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
На думку суду вартість витрат на правову допомогу підтверджується належними доказами та сума 3000 грн є реальними адвокатськими витратами (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також відповідає критеріям розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Заяву представника позивача позивача ОСОБА_1 — адвоката Кобриної Ніни Володимирівни, про винесення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину — задовольнити.
Винести додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його ухвалення.

Головуючий:       О.М. Коцюба