єдиний унікальний номер справи 546/936/25
номер провадження 2/546/64/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., позивачки ОСОБА_1 , представниці позивачки – адвоката Чубенко Ж.А., представника відповідача – адвоката Литовченка Е.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чубенко Жанна Анатоліївна, до ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Страхова компанія» МЕГА-ГАРАНТ» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, 

встановив:

У межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022170440000596 від 11.09.2022 відносно ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (справа № 546/865/22) потерпілою  ОСОБА_1 заявлено цивільний позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 20 495 грн 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
Позивачка зазначає, що вона є потерпілою у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Так, 11 серпня 2022 року близько 13 год. 30 хв. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем BMW 5301, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись разом із пасажирами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на 314 км автодороги Київ – Харків - Довжанський між с. Нова Диканька та с. Демидівка Полтавського району Полтавської області, який не передбачаючи можливості настання суспільно- небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху не вибрав безпечної швидкості руху в дорожній обстановці та зіткнувся із відбійником. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 було заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження. ОСОБА_1 через спричиненні травми перебувала на лікуванні: з 12.09.2022 по 19.09.2022 в травматологічному відділені КНП «Хорольська МЛ», 14.09.2022 здійснено оперативне втручання; з 16.01.2023 по 23.01.2023 в неврологічному відділенні «Хорольська МЛ»; з 06.03.2023 по 13.03.2023 в травматологічному відділенні КНП «Хорольська МЛ»; з 20.03.2023 по 05.04.2023 в травматологічному відділенні КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», 23.03.2023 проведена операція. Внаслідок спричинених через ДТП травм ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності. Внаслідок дій відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду пов`язано з витратами на проведення діагностичним обстежень та лікування на загальну суму 20 495 грн: а саме: придбання медичних виробів 878,00 грн; придбання набору для остеосинтезу 18600 грн; придбання медичних препаратів на суму 634,90 грн; сплата благодійного внеску 250,00 грн; кошти на проїзд з м. Полтави до м. Хорол 05.04.2023 після лікування 132,10 грн. Також внаслідок дій відповідача, потерпілі завдана моральна шкода у розмірі 100 000 грн., яка обґрунтовується фізичним болем та стражданнями в наслідок ушкодження її здоров`я, душевними стражданнями, та нервово-психологічним стресом, який потерпіла переживає у зв`язку з неможливістю жити повноцінним активним життям ту зв`язку зі зміною звичного способу життя, необхідністю проходженням тривалого та болісного курсу лікування і реабілітації, значними фінансовими затратами, які позивачка та її рідні понесли, а також вимушена в майбутньому понести на лікування та реабілітацію. Позивач чотири рази проходила стаціонарне лікування, два рази проводилось оперативне втручання. Позивачка проходить відновлюване реабілітаційне лікування амбулаторно за місцем проживання. З моменту отримання травми потерпіла не повернулася до повноцінного життя, має постійний біль у суглобі правого плеча, слабість в кінцівках, порушення функцій правої руки, постійно потребує сторонньої допомоги, відчуває себе у розпачі, безпомічною та безпорадною, що свідчить що ОСОБА_1 , внаслідок спричинення їх тілесних ушкоджень спричинено моральну шкоду, яку оцінити надзвичайно важко, але враховуючи зазначені фактори позивач оцінює її у розмірі 100 000 грн. 
Посилаючись на викладені обставини, положення статей 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1187 ЦК України, статей 127-129 КПК Українипозивачка просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 завдану їй матеріальну шкоду, пов`язану з витратами на діагностику, обстеження, лікування та реабілітацію в розмірі 20495,00 грн та моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень. 

Ухвалою судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 30 жовтня 2025 року, яке за клопотанням представниці позивачки - ОСОБА_4 було відкладене на 25 листопада 2025 року у зв`язку з розглядом справи №546/1151/25.

17 листопада 2025 року до суду від представника відповідача – ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що як убачається з полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №206198797, інформація про який наявна на офіційному сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України, АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" було застраховано автомобіль «BMW 5301», н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 під час вчинення злочину, і цей договір на момент ДТП був чинний. Ураховуючи правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, належним відповідачем у даний правовідносинах в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, а не ОСОБА_2 . Ураховуючи викладене, заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню (а. с. 44 - 45).

03 грудня 2025 року від представниці позивачки – ОСОБА_4 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вона зазначила, що наведені відповідачем у відзиві заперечення не можуть бути підставою для відхилення позовних вимог з наступних підстав. Заподіяння потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Разом з тим, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Однак, деліктне та договірне зобов`язання не виключають одне одного, тому потерпілий (кредитор) на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги про відшкодування шкоди виключно до особи, яка завдала таку шкоду, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. 
Виходячи з наведеного, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, у рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно - правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 
Така позиція суду повністю відповідає висновкам, які зроблені Верховним Судом в постанові від 22.06.2023 у справі № 461/2896/20.
Позивач звернулася до суду для захисту своїх прав та інтересів, які були порушені Відповідачем. Лише той факт, що автомобіль, яким керував винуватець, був застрахований на момент ДТП, не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача. Крім того, відповідачем не надавалися позивачу страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу BMW 5301, а також інформація про страхову компанію. 
Крім того як слідує з матеріалів справи, відповідач подав до суду через підсистему «Електронний суд» відзив на позов лише 17 листопада 2025 року, тобто з пропуском встановленого судом строку понад 42 дні. Разом з подання відзиву відповідачем не подано клопотання про поновлення строку для подання відзиву з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку.
У зв`язку із цим представниця позивачки просила залишити відзив на позовну заяву без розгляду у зв`язку з пропуском відповідачем строку його подання та вирішити справу за наявними у ній матеріалами (а. с. 60 – 62).

За клопотанням представниці позивачки ухвалою суду від 25 листопада 2025 року було продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання до 17 грудня 2025 року.

16 грудня 2025 року до суду від представника відповідача – ОСОБА_5 надійшли додаткові пояснення, у яких він зазначив, що копію позовної заяви з додатками ним, як представником відповідача ОСОБА_2 , отримано 13.11.2025 року на електронну пошту, відзив подано 15.11.2025 року. Враховуючи викладене, строк на подання відзиву на позов не є пропущеним. Відповідач ОСОБА_2 наголошує на тому, що автомобіль «BMW 5301», н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , було застрахований, і договір на момент ДТП був чинний, на підтвердження чого ним додається поліс ОСЦПВ. Як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20): «відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV) (а. с. 69 – 70).

Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року за клопотанням представниці позивачки було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Акціонерне товариство «Страхова компанія» МЕГА-ГАРАНТ» та відкладено судове засідання на 13 січня 2026 року. 
У зв`язку із розглядом головуючим суддею кримінального провадження №546/1151/25 підготовче засідання було відкладено на 06 лютого 2026 року. 
Підготовче провадження у справі було закрите 06 лютого 2026 року та призначено справу до судового розгляду про суті на 04 березня 2026 року.
У судовому засіданні 04 березня 2026 рокуухвалою суду без оформлення окремого документа у задоволенні клопотання сторони позивача про залишення відзиву без розгляду було відмовлено.

Аргументи учасників справи 

У судовому засіданні 04 березня 2026 рокупозивачка ОСОБА_1 та представниця позивачки – адвокат Чубенко Ж.А. позов підтримали та просили його задовольнити, зазначили, що станом на дату розгляду справи відповідач ОСОБА_2 до позивачки щодо відшкодування шкоди не звертався. Крім того представниця позивачки звертала увагу, що відповідно до відкритої інформації з мережі «Інтернет» Акціонерне товариство «Страхова компанія» МЕГА-ГАРАНТ» перебуває в стані припинення, тому відшкодувати шкоду має саме відповідач ОСОБА_2 . Щодо визначеного розміру моральної шкоди Позивачці встановлена друга група інвалідності довічно, вона відчуває постійний біль, потребує подальшої реабілітації, тому визначена моральна шкода не є надмірною. 
Представник відповідача - Литовченко Е.А. у задоволенні позову до ОСОБА_2 з підстав, викладених у відзиві просив відмовити. Крім того зазначив, що розмір заявленої матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 січня 2025 року у справі №546/865/22  ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки з відрахуванням із суми заробітку ОСОБА_2 у дохід держави у розмірі 20 відсотків, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_1 , поданий представницею ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково: стягнено з ОСОБА_2 (на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди – 20 245 (двадцять тисяч двісті сорок п`ять) грн 00 коп., моральної шкоди - 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року у справі №546/865/22 вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 січня 2025 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову, поданого адвокатом Чубенко Ж.А., в інтересах потерпілої ОСОБА_1 , було скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У іншій частині вирок щодо ОСОБА_2 залишено без зміни (а. с. 16 – 20).
На момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 вересня 2022 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «BMW 5301», н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , була застрахована Страховиком «Мега Гарант», що підтверджується копією полісу № 206198797 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії договору (полісу) - з 19.10.2021 по 18.10.2021. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить двісті шістдесят тисяч гривень, за шкоду, заподіяну майну – сто тридцять тисяч гривень. Розмір франшизи – 2500,00 грн (а. с. 71).
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 3600 від 19.09.2022 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Хорольська МЛ» ХМР ЛР період з 12.09.2022 по 19.09.2022, оперативне втручання: 14.09.2022 BCN7.04.02 Накістковий металоостеосинтез пластиною діафізу плечової кістки – права сторона (а. с.6 зворот – а. с. 7).
Згідно з виписним епікризом №304 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні у КНП «Хорольська МЛ» з 16 січня 2023 року по 23 січня 2023 року з діагнозом: післятравматичний правобічний брахіоплексит з грубим порушенням функції правої верхньої кінцівки (а. с. 7 зворот – а. с. 8). 
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 1366 від 13.03.2023 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Хорольська МЛ» ХМР ЛР період з 06.03.2023 по 13.03.2023 з діагнозом: післятравматичний ДОА правого плечового суглобу ІІ ст. Контрактура правого плечового суглобу (а. с. 8 зворот – а. с. 9). 
Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та довідкою Комунального підприємства «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» від 05.04.2023 №79 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» з 20 березня 2023 року по 05 квітня 2023 року з діагнозом: повільно консолідуючий перелом хірургічної шийки правого плеча. Стан після МОС (14.09.2022) проксимального відділу правого плеча. ІХС: дифузний кардіосклероз СН ІІА. ФК ІІІ. Гупертонічна хвороба ІІ, 3 ст., ризик ІІІ. Грибковий стоматит (а. с. 9 зворот – а. с. 10, а. с. 10 зворот). 
Відповідно до довідки до акта огляду медико – соціальною експертною комісією від 23.06.2023 №099565 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була встановлена друга група інвалідності на строк до 01 липня 2024 року (а. с. 11).
Також позивачем було долучено індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю від 23.06.2023 №800 (а. с. 11 зворот – а. с. 12).
На підтвердження понесених витрат позивачем було надано копію фіскальних чеків від 23.03.2023 на суму 458,00 грн та від 23.03.2023 на суму 420,00 грн, копію квитка на рейс 05.04.2023 Полтава – Лубни до м. Хорол на суму 132,10 грн, копію фіскального чеку на придбання медичних препаратів від 14.05.2023 на суму 634,90 грн (а. с. 12 зворот).
Крім того згідно з копією фіскального чеку від 27.03.2023 та рахунку №2303/05 від 23.03.2023 ОСОБА_1 було сплачено 18600,00 грн за набір для остеосинтезу проксамильного відділу плечової кістки з відновленням сухожильно – капсульного апарату плечового суглоба (а. с. 13 – а. с. 13 зворот).
Згідно з копією фіскального від 23.03.2023 ОСОБА_3 було сплачено благодійний внесок на покращення матеріально – технічної бази у сумі 250,00 грн (а. с. 14). 

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд 

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
За змістом статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору;
За умовою частини першої, другої статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який був чинний на момент виникнення дорожньо – транспортної пригоди.
Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). 
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».
Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.
Щодо посилання представниці позивача у відповіді на відзив на висновки, які зроблені Верховним Судом в постанові від 22 червня 2023 року у справі № 461/2896/20, суд звертає увагу, що у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
У постанові від 17 січня 2024 року у справі №932/9029/23 Верховний Суд звернув увагу, що цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками Об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду.
Зважаючи на викладене, до застосовування у даній справі підлягають саме вищезазначені висновки Великої Палати Верховного Суду. 
При цьому доводи сторони позивача про право позивачки звернутися за відшкодуванням шкоди до завдавача шкоди, цивільно – правова відповідальність якого застрахована, а не до страховика, не узгоджуються із зазначеними позиціями Великої Палати Верховного Суду. 

Щодо посилання представниці позивача на те, що відповідно до відкритої інформації з мережі «Інтернет» Акціонерне товариство «Страхова компанія» МЕГА-ГАРАНТ» перебуває в стані припинення, а тому завдану шкоду має відшкодувати саме її завдавач суд звертає увагу на наступне. 
Так, відповідно до інформації із сайту https://youcontrol.com.ua Акціонерне товариство «Страхова компанія» МЕГА-ГАРАНТ» перебуває в стані припинення з 24.03.2023, тобто станом на дату укладення договору страхування між ОСОБА_2 та страховиком, останній був членом МТСБУ.
За положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 Закону № 1961-IV (чинного, на дату дорожньо – транспортної пригоди) страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.
Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Таким чином припинення юридичної особи не звільняє страховика від зобов`язання про виплату страхового відшкодування за укладеними раніше договорами.

За правилами статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції, чинній на момент дорожньо – транспортної пригоди)  шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно частиною 24.1 статті 24 цього Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Суд не погоджується з твердженням представника відповідача щодо того, що розмір завданої матеріальної шкоди не підтверджений належними доказами, оскільки позивачкою ОСОБА_1 належним чином було підтверджено витрати, пов`язані з лікуванням, придбанням лікарських препаратів на загальну суму 1 512,90 грн, придбання набору для остеосинтезу на суму 18600,00 грн, витрати на квиток на проїзд з м. Полтави до м. Хорол 05.04.2023 у сумі 132,10 грн, який був придбаний у день виписки з стаціонарного лікування у травматологічному відділенні КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради».
Між тим сума благодійного внеску у розмірі 250,00 грн, яка сплачена ОСОБА_3 , до відшкодування не підлягає, оскільки указаний благодійний не можна вважати витратами, пов`язаними з лікуванням позивачки та не є необхідними. 
З огляду на викладене суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог на суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 20245,00грн.
Судом установлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «BMW 5301», н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , була застрахована страховиком СК «Мега Гарант».
Розмір шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 не перевищує встановлений у договорі про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності, укладеному між ОСОБА_2 та страховиком АТ «СК «Мега Гарант», а отже позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої здоров`ю потерпілої до страховика підлягають до задоволення на суму 20245,00грн.
При цьому суд звертає увагу, що франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується (пункт 12.2. Закону №1961-IV).

Щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди на користь позивачки ОСОБА_1 суд зазначає наступне.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року - під морально шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022170440000596 від 11.09.2022 відносно ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (справа № 546/865/22), у результаті дорожньо - транспортної події, пасажир автомобіля «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої плечової кістки, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступені тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Указані обставини стороною відповідача ОСОБА_2 не оспорюються.
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У зв`язку з отриманими травмами ОСОБА_1 неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Хорольська МЛ» ХМР ЛР, після чого з огляду на характер тілесних ушкоджень продовжувала лікування у КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради». Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 стала особою з інвалідністю ІІ групи. Зазначені обставини призвели також до тривалої непрацездатності ОСОБА_1 . Через це вона безумовно зазнала сильного фізичного болю та мук, як під час травмування, так і лікування, а також сильних душевних страждань та переживань щодо відновлення стану здоров`я, емоційного стресу через негативний вплив наслідків злочину на якість життя останньої. Для організації лікування та облаштування побуту через отримані ушкодження здоров`я виникла необхідність у витрачанні ОСОБА_1 значного часу й прикладанні додаткових зусиль.
Ураховуючи характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнала ОСОБА_1 , характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, обставини лікування ОСОБА_1 та враховуючи те, що на даний час їй виповнилося 58 повних років, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що завдана ОСОБА_1 моральна шкода підлягає відшкодуванню в сумі 100 000,00 гривень. Вказана сума буде обґрунтованою компенсацією за спричинену їй моральну шкоду та не становитиме надмірний тягар для відповідача.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент дорожньо – транспортної пригоди) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (стаття 26-1 цього закону)
Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2023 року у справі №755/62/21 зазначив, що положеннями статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежується розмір виплати моральної шкоди страховиком п`ятьма відсотками від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що нерозривно пов`язує питання визначення ліміту відповідальності страховика за відшкодування моральної шкоди з належним визначенням суми відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю, адже саме з цієї суми вираховуються указаний вище п`ятивідсотковий ліміт. 
Ураховуючи те, що матеріальна шкода, заподіяна здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 , становить 20245,00грн, то сума ліміту відповідальності страховика за моральну шкоду буде становити п`ять відсотків від цієї суми, що відповідно становитиме 1012,25 грн.
Відповідно решту присудженої судом моральної шкоди у розмірі 98 987,75 грн (100000,00 грн – 1012,25 грн) слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

Зважаючи на вищевикладені обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково. 

Щодо судових витрат 

Суд звертає увагу, що у постанові Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 187/291/17указано, що при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.
Однакухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року у справі №546/865/22 вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 січня 2025 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову було скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно зчастиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було заявлено одну вимогу майнового характеру про відшкодування шкоди.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 3028,00 грн.
Ураховуючи викладене та те, що ціна позову визначена позивачем у сумі 120495,00 грн, судовий збір за подання позовної заяви ОСОБА_1 становить 1211,20 грн. 
У той же час згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Згідно частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ураховуючи те, що позовні вимоги задовольняються частково на суму 120245,00 грн, тобто 99,79 % від суми позову, то до стягнення з відповідачів на користь держави підлягає 1 208,66 грн.
З огляду на положення частини першої статті 141 ЦПК України та того, що від суми задоволених позовних вимог 98 987,75 грн (82,32%) має відшкодувати відповідач ОСОБА_2 , а 21 257,25 грн (17,68%) – Акціонерне товариство «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», то до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає судовий збір у сумі 994,97 грн, а з відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ»- 213,69 грн. 

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 11-13, 76-81, 83, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чубенко Жанна Анатоліївна, до ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 98 987 (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 75 копійок у якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_1 20245(двадцять тисяч двісті сорок п`ять гривень) гривень 00 копійок у якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 1012 (одну тисячу дванадцять) гривень 25 копійок – у якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 994 (дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 97 копійок (Реквізити для зарахування коштів до державного бюджету: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, код класифікації доходів бюджету 22030106, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача UA908999980313111256000026001).
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ»на користь держави судовий збір в розмірі 213 (двісті тринадцять гривень) гривні 69 копійок (Реквізити для зарахування коштів до державного бюджету: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, код класифікації доходів бюджету 22030106, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача UA908999980313111256000026001).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Відомості про учасників судового процесу:

Позивачка –  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .
Представниця позивачки – ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 .
Відповідач –  ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП -  НОМЕР_4 .
Представник відповідача – ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 .
Відповідач – Акціонерного товариства «Страхова компанія» «МЕГА-ГАРАНТ», місцезнаходження: вул. Донця - захаржевського, буд. 6/8, м. Харків, 61057, ІКЮО в ЄДРПОУ - 30035289.

Повне рішення складено 05 березня 2026 року.

Суддя Ю.В. Зіненко