Справа № 361/919/25
Провадження № 2/361/303/25 

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
23.03.26

23 березня 2026 р.  м.Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Писанець Н.В.,
секретаря Михальової М.В.,
представника позивача Усенко І.В., 
представника відповідача Онопрієнко З.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , у інтересах якого діє адвокат Усенко Ігор Володимирович, до Національного природного парку «Залісся», виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відмови у приватизації квартири незаконною та зобов`язання провести приватизацію квартири, -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог представником позивача ОСОБА_4 зазначено, що ОСОБА_1 з членами його сім`ї з 1984 року проживає, а з 2010 року є наймачем квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться на балансі НПП «Залісся».
Посилаючись на те, що він має право на приватизацію вказаного житлового приміщення, однак Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області йому було відмовлено у передачі у власність спірного житла через те, що зазначене нерухоме майно відноситься до службових, представник позивача просить суд визнати незаконною відмову НПП «Залісся» та виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області на проведення ОСОБА_1 приватизації квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати НПП «Залісся» та виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 .
Присутній у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.
Сповіщений про час та дату розгляду справи відповідач - виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області – не направив до зали суду свого представника, долучив заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі вимог діючого законодавства. 
Присутня у судовому засіданні представник відповідача НПП «Залісся» Онопрієнко З.В. не визнала позовні вимоги, долучила відзив до матеріалів справи, в обґрунтування якого зазначила, що квартира АДРЕСА_1 віднесена до категорії «службова» ще на момент видачі ордеру позивачу у 1985 році, на підстав рішення виконавчого комітету №312 від 11.07.1983 року, котрим, усі житлові приміщення, які належать Заліському лісомисливському господарству віднесені до службових та у подальшому цей статус житла не змінювався, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Сповіщені належним чином про час та дату розгляду справи треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до зали суду не з`явились, направили заяви про проведення судового засідання за їх відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові докази, суд доходить наступного.
Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За змістом ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Частиною 3 ст. 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальше використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
За змістом ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.
Згідно з п. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Як вбачається з правової позиції Верховного Суду у постанові від 12.03.2020 у справі №483/731/19 (провадження №61-1845св20) Верховний Суд застосував такий спосіб захисту у справі про приватизацію квартири державного житлового фонду, як визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру державного житлового фонду з покладанням обов`язку на останнього оформити право власності на приміщення. При цьому у цій справі було зроблено правовий висновок, що не є належним способом захисту визнання права власності на квартиру. Тобто, суд не може визнати право власності, він може лише визнати безпідставною відмову і зобов`язати орган оформити цю приватизацію.
Згідно постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №202/3820/19 (провадження №61-836св21) вимоги про зобов`язання державного департаменту житлового господарства міської ради як органу приватизації державного житлового фонду провести приватизацію квартири є обґрунтованими. Тобто, був обраний спосіб захисту - зобов`язати провести приватизацію квартири. Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №183/2859/16 (провадження №61-10997св18), від 19.06.2019 у справі №338/347/16-ц (провадження №61-24054св18), від 30.09.2020 у справі №754/6918/18 (провадження №61-13774св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №200/18858/16-ц (провадження №14-165цс18).
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом.
Частиною 1 ст. 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.
За змістом ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.
Вказана норма містить вичерпний перелік об`єктів, які не підлягають приватизації. За її змістом не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), в тому числі, й віднесені у встановленому порядку до числа службових.
Частинами 4,5 ст. 5 Закону передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Статтею 8 Закону встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад, в тому числі, приймають рішення про включення жилих приміщень до числа службових.
Також за змістом ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Пунктами 4,5 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 , визначено, що до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири, розташовані, переважно, на першому поверсі. Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових. Службові жилі приміщення обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень. Оперативний облік належних їм службових жилих приміщень провадять також відповідні підприємства, установи, організації.
У судовому засіданні встановлено, що 24.04.1985 року ОСОБА_1 було видано ордер №10 на проживання трьох осіб у кімнаті 18 кв.м. у будинку АДРЕСА_2 . 
15.07.2010 року ОСОБА_1 виконавчим комітетом Богданівської сільської ради був виданий ордер №41 на проживання 5 осіб у квартирі АДРЕСА_1 .
Відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.12.2009р., буд. АДРЕСА_3 є державною власністю ДО «Резиденція «Залісся». 
Рішенням Броварського районного виконавчого комітету №312 від 11.07.1983 року, котрим, усі житлові приміщення, які належать Заліському лісомисливському господарству віднесені до службових. 
Наведені у відзиві на позовну заяву посилання представника відповідача на те, що позивачу не було відмовлено у приватизації, а лише повідомлено про фактичні обставини, оскільки лист не є рішенням органу приватизації, суд оцінює критично та до уваги не приймає, оскільки, як вбачається з вказаного листа відповіді Державного Управління Справами НПП «Залісся» №01-04/390 від 19.08.2024 року, відповідач у вказаному листі повідомив позивача, що не має законних підстав для приватизації квартири, тобто фактично відмовив позивачу у наданні адміністративної послуги щодо приватизації квартири. 
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що матеріали справи та вивчені у судовому засіданні докази не містять підтверджень про віднесення в установленому порядку саме квартири АДРЕСА_1 до службового житла, оскільки, відповідного рішення, згідно із ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР, Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області не приймалося. 
Тому, з урахуванням встановлених вище обставин справи, відповідачі, вирішуючи питання про приватизацію житла, необґрунтовано відмовили позивачу у передачі у власність спірної квартири, оскільки обставини, які б забороняли приватизацію державного майна не підтвердилися.
Оскільки згідно із договором найму ОСОБА_1 має право користування квартирою АДРЕСА_1 , проживає у ній постійно з 1984 року, вказане приміщення є жилим, підлягає приватизації, оскільки не відноситься до службових, належить на праві власності державі в особі НПП «Залісся», тому позивач відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України , ч. 4 ст. 5 Закону має право на приватизацію спірного житла. 
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 4844,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України; Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; ст.ст. 16, 316, 317, 328, 345 ЦК України; ст.ст. 9, 71, 72, 109, 116 ЖК УРСР; ст.ст. 13, 33, 130, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280, 354ЦПК України,-
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 , у інтересах якого діє адвокат Усенко Ігор Володимирович, до Національного природного парку «Залісся», виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відмови у приватизації квартири незаконною та зобов`язання провести приватизацію квартири – задовольнити.
Визнати незаконною відмову Національного природного парку «Залісся» та виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області на проведення ОСОБА_1 приватизації квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Національний природний парк «Залісся» та виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з Національного природного парку «Залісся» та виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 4844,80 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн.. 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Писанець Н.В.