Справа № 347/2481/25 
Провадження № 22-ц/4808/460/26 
Головуючий у 1 інстанції КНИЩУК Р. М. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
учасники справи
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України),
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року, ухвалене судом у складі судді Книщук Р.М., 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.12.2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1126-2033. 
Кредитний договір укладено в електронному вигляді та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 16 500,00 грн, строк кредитування - 300 днів, базовий період - 14 днів, комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту, знижена % ставка - 1,20 % в день, стандартна % ставка -1.50% в день.
Станом на 13.10.2025 року заборгованість за кредитним договором становить 84 037 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом –15 180 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 68 857 грн. 
Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 9 537 грн за умови погашення ним решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 74 500 грн. 
Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в сумі 74 500 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом –15 180 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 59 320 грн, судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1126-2033 від 14.12.2022 року у розмірі 66 500 грн та 2 162,28 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції змінити рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року та ухвалити у справі нове рішення, яким визначити розмір заборгованості в межах фактично отриманої суми кредиту з урахуванням здійснених платежів, зменшити суму стягнення до фактичного залишку тіла кредиту.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що фактично отримана нею сума кредиту становила 16500 грн, а суд стягнув 66500 грн, що більш ніж у чотири рази перевищує суму отриманого кредиту. Вважає, що такий розмір заборгованості є неспівмірним, несправедливим та не відповідає принципам розумності та добросовісності. Судом не перевірено, що позичальник є споживачем фінансової послуги, а умови договору щодо нарахування процентів ставлять її в край невигідне становище.
Суд безпідставно прийняв до уваги розрахунок позивача, який не є детальним та обґрунтованим, сформованим без зазначення періодів та формули нарахування.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вважає, що доводи апеляційної скарги безпідставні. У кредитному договорі № 1126-2033 від 14.12.2022 року сторонами погоджено умови щодо розміру процентів, порядку їх нарахування та строку кредитування і ОСОБА_1 погодилася з такими умовами, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, у ньому зазначено основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачкою. Сплачуючи кредит, відповідачка вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та статтею 625 ЦК України.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 74500 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3328 грн * 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2026 року розгляд справи призначено справу до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження на 31 березня 2026 року.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №1126-2033 від14.12.2022 року, сторони погодили всі істотні умови кредитного договору: суму кредиту – 16 500,00 грн, строк кредитування - 300 днів, базовий період - 14 днів, комісію за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту, процентну ставку. Відповідачка частково сплатила грошові кошти в сумі 8000, 00 грн. Суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненнюзаборгованість у розмірі 66500, 00 грн. 

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 14 грудня 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1126-2033, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»..
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 16 500,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка -1.50% в день.
Відповідачкою здійснено часткове погашення заборгованості у розмірі у розмірі 8000 грн: 29.12.2022 році – 1000 грн та 31.12.2022 року - 7000 грн,що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах електронної справи.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
У справі, яка переглядається, встановлено, що 14 грудня 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1126-2033 в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Ця обставина не заперечується відповідачкою.
Згідно умов кредитного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 16 500,00 грн, строком на 300 днів до 10 жовтня 2023 року. Сума кредиту складає 16 500,00 грн з зниженою процентною ставкою - 1,20 % в день, стандартною процентною ставкою -1.50% в день (пункти 4.4, 4.6, 10.2 договору).
Згідно з п. 2.2. кредитного договору грошові кошти надаються кредитодавцем позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 14.12.2022 року по 27.12.2022 року (включно)- нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою, яка становить 1,2% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом.
За період з 28.12.2022 року по 31.12.2022 року (включно) - нарахування процентів відбувалось за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,5 % за кожен день користування кредитом. 
29.12.2022 року відповідачкою внесено платіж у розмірі 1 000,00 грн, які було враховано на погашення комісії (одноразової) за видачу кредитних коштів. 
31.12.2022 року відповідачкою внесено платіж у розмірі 5 567,00 грн, з яких 1 475,00 грн враховано на погашення одноразової комісії за видачу кредитних коштів, 2 772,00 грн, а 1 320,00 грн - на погашення основного боргу. 
За період з 01.01.2023 року по 10.01.2023 року (включно) - нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою, яка становить 1,2% за кожен день користування кредитом, у зв`язку з погашенням простроченої заборгованості. 
10.01.2023 року відповідачкою було внесено платіж у розмірі 1 433,00 грн, які було враховано на погашення відсотків за користування кредитними коштами. 
За період з 11.01.2023 року по 09.10.2023 року (включно) - нарахування процентів відбувалось за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,5 % за кожен день користування кредитом.
Згідно розрахунку заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1126-2033 від 22.12.2022 року станом на 13.10.2025 року загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить: 84 037,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 15 180,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 68 857,00 грн.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 74 500,00 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у договорі про відкриття кредитної лінії №1126-2033 від 14.12.2022року сторони врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом та ними було погоджено строк кредитування до 10 жовтня 2023 року, що свідчить про наявність у позивача права на нарахування відсотків в порядку, передбаченому кредитним договором, з умовами якого позичальник був ознайомлений. В цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Як вбачається з розрахунку ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 74 500,00 грн, яку позивач просив стягнути в відповідачки.
Судом зменшено розмір заборгованості до 66 500 грн з урахуванням сплачених відповідачкою 8 000 грн. Разом з тим, суд не звернув уваги, що сплачені грошові кошти за користування кредитом у загальній сумі 8000, 00 грн враховані позивачем при розрахунку заборгованості. Однак, позивачем рішення суду не оскаржується, тому враховуючи правовий висновок, який викладено у постанові Верховного Суду України у справі №179/363/21 від 24 травня 2023 року про те, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги. 
Що стосується доводів апеляційної скарги про стягнення непропорційно великої суми відсотків та покладення споживача у вкрай невигідне становище шляхом нарахування надмірних відсотків, колегія суддів зазначає наступне.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 – 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними окремих умов договору у разі визнання цих положень договору несправедливими.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Відповідно до частини 1статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших).
Договір кредитної лінії № 1126-2033 від 14.12.2022 року не визнаний недійсним.
При розгляді справи в суді першої інстанції відповідачка не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вирішення питання щодо визнання положень кредитного договору несправедливими та зміну або визнання їх недійсними в межах даної справи є неможливим.
Доводи скаржниці про те, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом, сформованим без зазначення періодів та формули нарахування, колегія суддів відхиляє, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором містить детальний розпис нарахованої заборгованості, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом, розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору, а тому є належним доказом.
Доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачкою не надано.
На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 березня 2026 року.

Головуючий    В.М. Луганська

Судді:     Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський