ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 289/2577/21
провадження № 51-3303км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 червня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 травня 2025 року щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 152 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років; за ч. 2 ст. 156 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 19 травня 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Суди попередніх інстанцій визнали винуватим ОСОБА_7 у тому, що він з вересня по 06 листопада 2021 року вступав в сексуальний контакт із ОСОБА_8 (матір`ю потерпілої) в присутності її малолітньої доньки ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), після чого примушував малолітню до непристойних дотиків до своїх статевих органів та сам здійснював такі дотики щодо малолітньої. Також 06 листопада 2021 року ОСОБА_7 задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом у вигляді вагінального проникнення у тіло малолітньої дитини.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї
У касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.
Касаційна скарга обґрунтована твердженнями про те, що:
- у діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК, оскільки доказів наявності статевого акта чи будь-яких дій насильницького характеру щодо потерпілої не надано;
- відсутні докази на підтвердження вчинення засудженим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК;
- слідчий експеримент за участю засудженого є недопустимим, оскільки був проведений за відсутності захисника;
- протокол слідчого експерименту за участю  ОСОБА_8 є недопустимим, оскільки остання відмовилася надавати показання у місцевому суді, що позбавило засудженого права на перехресний допит;
- у вироку неправильно викладено показання свідків, зокрема експерта ОСОБА_10 щодо факту статевого акту з потерпілою;
- не було взято до уваги висновок судово-психіатричного експерта і допит експерта ОСОБА_11 ;
- апеляційний суд не допитав свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; не надав оцінку доводам про відсутність доказів перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння та невідповідність показань потерпілої, наданих місцевому суду та у висновку експерта ОСОБА_11 поясненням, наданим суду апеляційної інстанції; провів розгляд за відсутності потерпілої та її представника.
Сторона обвинувачення надіслала до Суду заперечення на касаційну скаргу захисника, в яких просить залишити без зміни судові рішення, а касаційну скаргу - без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- захисник підтримав вимоги касаційної скарги та просив її задовольнити;
- прокурор заперечив касаційну скаргу та просив відмовити у її задоволенні.
Законний представник потерпілої надіслала до суду клопотання, в якому просила проводити касаційний розгляд за її та малолітньої потерпілої відсутності, а касаційну скаргу захисника - залишити без задоволення.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, при розгляді касаційної скарги захисника суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
На переконання захисника, в діях засудженого відсутній склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 152 КК, через відсутність доказів наявності статевого акта або дій насильницького характеру щодо потерпілої, а вчинення засудженим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК, не доведено поза розумним сумнівом.
Колегія суддів вважає необґрунтованими наведені аргументи захисту.
З матеріалів цієї справи вбачається, що малолітня потерпіла розповіла про протиправні дії щодо неї з боку засудженого сусідці ОСОБА_12 , яка здійснила відеозапис розповіді дитини та повідомила поліцію.
За результатами розгляду цього кримінального провадження ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло малолітньої потерпілої ОСОБА_9 (після усиновлення - ОСОБА_9 ), вчинені щодо особи, яка не досягла 14-річного віку незалежно від її добровільної згоди, а також у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої.
Насамперед Суд звертає увагу на результати проведених у цьому провадженні експертиз за участю малолітньої потерпілої, зокрема:
- висновок експерта від 08 листопада 2021 року № 1873, згідно з яким при огляді зовнішніх статевих органів ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) виявлено крововилив та садно в ділянці нижньої спайки малих статевих губ, які могли виникнути під час дії тупого твердого з обмеженою контактуючою поверхнею предмету, яким могли бути пальці рук сторонньої особи тощо;
- висновок експерта від 16 листопада 2021 року № 138, відповідно до якого наявність тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу та садна на нижній спайці малих статевих губ свідчить про факт проникнення стороннього тіла, найбільш вірогідно пальця руки, в статеві органи. Враховуючи вік обстеженої та відсутність будь-яких проявів захворювань в ділянці статевих органів, виявлені тілесні ушкодження утворилися не від дії власної руки, а від сторонньої руки.
У місцевому суді було досліджено й відеозапис, зроблений наступного дня після злочинних дій із потерпілою, відповідно до якого малолітня розповіла, що ОСОБА_7 вводив пальці рук в її статевий орган (на відео показала на низ живота), також намагався ввести в її статевий орган свій статевий орган, зі слів дитини це було «вчора», тобто 06 листопада 2021 року.
За результатами слідчих експериментів за участю ОСОБА_8 (матері потерпілої) у кімнаті, де відбувалися події, з демонстрацією ліжка, вона вказала, як вони з ОСОБА_7 після вступу в сексуальний контакт дозволяли малолітній доньці дивитися на їх дії, а після цього засуджений давав дитині триматися за його статевий орган. На місці події ОСОБА_8 зазначала, що у жовтні 2021 року її донька повідомила їй, що ОСОБА_7 проникав пальцями в піхву дитини, про що вона нікому не розповідала, оскільки останній б`є її. Таку ж інформацію малолітня повідомила їй 07 листопада 2021 року.
З показань малолітньої потерпілої чітко вбачається, що вона бачила статевий акт матері та вітчима; при цьому вони були у стані алкогольного сп`яніння. Вона розповіла, що ОСОБА_7 засовував їй свій статевий орган, бив її по руках та викидав з кімнати.
Тобто дитина не повідомляла, що такі дії з нею вчиняла інша особа, а впродовж усього провадження її показання були незмінними у тому, що дії сексуального характеру з нею вчиняв «тато ОСОБА_7 ».
Відповідно до результатів судово-психіатричної експертизи від 16 листопада 2021 року № 345-2021 ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) на момент вчинення протиправних дій відносно неї виявляла клінічні ознаки порушення психологічного розвитку з емоційно-вольовою незрілістю, загальним недорозвитком мовлення III рівня, енурезом, сімейно-педагогічної занедбаності. Разом з тим експерт відзначила, що ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) схильності до надмірного фантазування не виявляє.
Сам засуджений у суді першої інстанції в ході надання показань не заперечував, що малолітня потерпіла могла спостерігати як він вступав у статевий зв`язок із ОСОБА_8 (матір`ю потерпілої).
Таку ж інформацію під час проведення слідчих експериментів на місці події повідомляла ОСОБА_8 та з демонстрацією конкретного місця вчинення (ліжка у кімнаті) зазначила, що вони із засудженим дозволяли малолітній дивитися на їхні дії, після чого ОСОБА_7 давав малолітній потерпілій триматися за свій статевий орган.
Це кореспондує інформації, повідомленій дитиною про дії засудженого щодо неї.
Аргументи захисту про недопустимість результатів слідчого експерименту за участю засудженого є слушними, адже на момент його проведення до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 152 КК, а тому це зумовлювало обов`язкову участь захисника під час цієї слідчої дії, яку не було забезпечено. Тому Суд вважає, що його не слід використовувати як доказ у цьому провадженні.
Водночас цей слідчий експеримент не був вирішальним у визначенні питання доведеності винуватості засудженого у пред`явленому обвинуваченні, а сукупність інших доказів вказує на те, що вину ОСОБА_7 доведено поза розумним сумнівом.
На думку захисника, у вироку неправильно викладено показання експерта ОСОБА_10 та не взято до уваги висновок судово-психіатричного експерта і допит експерта ОСОБА_11 .
Наведені аргументи колегія суддів вважає необґрунтованими.
З розглядуваної справи видно, що експерти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 допитувалися як місцевим судом, так і апеляційним судом, кожна з яких підтвердила свій висновок.
Як у вироку місцевого суду, так і в ухвалі суду апеляційної інстанції пояснення обох експертів викладено в такому обсязі, який є достатнім для цілей цього кримінального провадження та встановлення тих обставин, на які були спрямовані судові експертні дослідження експертів.
Відтак аргументи захисту про порушення викладу показань експертів та їх неврахування є невмотивованими.
Використання судами попередніх інстанцій як доказів протоколів слідчих експериментів за участю ОСОБА_8 є підставним, оскільки цей доказ не є недопустимим і не вказує на порушення права на перехресний допит.
Проведені за участю ОСОБА_8 слідчі експерименти не можуть бути визнані недопустимими доказами з мотивів того, що в судовому засіданні місцевого суду не було проведено перехресного допиту між нею та засудженим, оскільки вказана слідча дія виступає окремим джерелом доказів, відмінним від показань, та спрямована на встановлення шляхом відтворення обставин, які мають значення для кримінального провадження.
З огляду на викладене підстав вважати недопустимими слідчі експерименти за участю ОСОБА_8 немає.
На противагу аргументам захисту у матеріалах кримінального провадження наявна виписка медичної установи від 07 листопада 2021 року, згідно з якою ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 4, Т. 1).
Суд вважає, що вчинення у присутності малолітньої потерпілої статевого акту між засудженим та ОСОБА_8 з подальшою демонстрацією та наданням їй в руки засудженим свого статевого органу у цьому провадженні доведено поза розумним сумнівом та ґрунтується, в тому числі на інформації, повідомленій ОСОБА_7 місцевому суду, а тому доводи захисника про протилежне є необґрунтованими.
Також сукупність вказаних доказів свідчить про те, що ОСОБА_7 вчинив щодо малолітньої потерпілої дії сексуального характеру, які були пов`язані із вагінальним проникненням у її статевий орган з використанням геніталій та пальця однієї з рук, а тому його діям надано правильну правову оцінку за ч. 4 ст. 152 КК.
Вчинення статевого акта з потерпілою ОСОБА_7 не інкримінувалося, а тому аргументи захисника про його недоведеність не заслуговують на увагу.
Версія сторони захисту про можливе заподіяння тілесних ушкоджень дитині її власною рукою була перевірена судами і мотивовано була відхилена.
Щодо тверджень захисту про те, що апеляційний суд: не допитав свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , то Суд вважає їх необґрунтованими.
Вказане клопотання захисту було розглянуто апеляційним судом, який відмовив у його задоволенні з мотивів відсутності переконливих аргументів щодо необхідності повторного допиту свідків, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Незгода сторони захисту з процесуальним вирішенням заявленого нею клопотання не вказує на порушення положень ч. 3 ст. 404 КПК з боку суду апеляційної інстанції.
Висловлені у касаційній скарзі аргументи про те, що апеляційний суд провів розгляд за відсутності потерпілої та її представника не лише не стосуються безпосередньо інтересів сторони захисту, але й є неспроможними.
Адже як видно з матеріалів розглядуваної справи потерпіла та її законний представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, однак законний представник надіслала до апеляційного суду заяву про проведення апеляційного розгляду за їхньої відсутності, що і було зроблено цим судом.
Зміст ухвали апеляційного суду містить відповіді на усі аргументи апеляційної скарги сторони захисту, у ній наведено ґрунтовний правовий аналіз мотивів, з яких виходив цей суд під час апеляційного перегляду вироку місцевого суду.
Таким чином, за результатами касаційного розгляду колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому оскаржувані судові рішення потрібно залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 червня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника- без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3