Справа №676/1449/20
Номер провадження 2/676/11/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року 
Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючої судді – Пилипенко І.О.,
за участю секретаря судового засідання – Райтаровського В.І., 
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Мішалової М.І.,
представника відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом – адвоката Баблонюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 11.03.2020 року звернулася до суду з первісним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1999 року. Від шлюбу в них народилось двоє дітей. Під час шлюбу вони з відповідачем придбали автомобіль «Hyundai Elantra», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Крім того, у їх спільній власності є частина домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 31 жовтня 2000 року. 03.02.2012 року їм був наданий дозвіл на початок виконання будівельних робіт з будівництва допоміжних приміщень до будинку та будівництва гаражу по АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 81,6 кв.м., загальна площа гаражу 35,3 кв.м. 08 травня 2012 року будівництво вказаних об`єктів було закінчено та зареєстровано в інспекції державного архітектурного будівельного контролю в Хмельницькій області та видано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, проте відповідач відмовився отримати правовстановлюючий документ на закінчене будівництво та не дає можливості зареєструвати його. 
Просить суд провести поділ майна подружжя та визнати за нею право на частину вартості автомобіля «Hyundai Elantra», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та стягнути частину вартості з відповідача на її користь. Визнати за нею в натурі право власності на частину будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. та 1/2 частину гаража загальною площею 35,3 кв.м. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. 
Позивач ОСОБА_1 в ході проведення підготовчого судового засіданні неодноразово уточнювала позовні вимоги, а також змінювала підставу і предмет позову. В останній редакції позовної заяви про зміну предмету та підстави позову від 15.10.2024 року зазначила, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружня, будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформляється з вини відповідача, а тому позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, а тому вважає, що є правові підстави для визнання за позивачкою права на частину спірного об`єкта незавершеного будівництва. Згідно висновку експерта ринкова вартість частини житлового будинку по АДРЕСА_2 на дату проведення експертизи становить 1322801 грн. Будівельна готовність (процент) частини житлового будинку по АДРЕСА_2 становить 100 процентів, а будівельна готовність (процент) гаража-97 відсотків. Таким чином, вона має право на 1/2 частину спільно набутого майна. Судом у справі була призначена автотоварознавча експертиза за якою по матеріалах наявних у справі була визначена вартість автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 станом на 19.03.2020 року в сумі 105548,19 грн., з огляду на це вартості автомобіля складає 52774 грн. Згідно висновку експерта N?258E-05/24 складеного 28.06.2024 року судовим експертом Попроцьким С.С. визначено готовність, ринкова вартість та варіанти розподілу в натурі незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
Просить суд провести поділ майна подружжя та визнати за позивачем ОСОБА_1 право на частину вартості автомобіля HYUNDAI ELANTRA, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та стягнути з відповідача на її користь 52 774 грн.
Визнати незавершене будівництво по 
АДРЕСА_1 загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя.
Визнати за позивачем в натурі право власності на частину незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 загальною площею 79,5 кв.м. житловою площею 30,2 кв.м. та частину гаража загальною площею 35,3 кв.м., а саме по другому варіанту як другому співвласнику видіти їй у власність слідуючі приміщення у частині житловогобудинку(79,5 кв м.) загальною площею 36,5 кв.м.: житлову кімнату площею 16,5 кв.м.,кухню-16,3 кв.м,санвузол-3,7 кв.м,гараж площею 35,5 кв.м. 
Відповідачу виділити у власність: приміщення у частині житлового будинку (79,5кв.м) загальною площею 43 кв.м.:коридор 9,5 кв.м;прихожу - 15,7 кв.м; кладову-4, 1 кв.м;житлову кімнату-13,7 кв.м. Стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію в сумі 94027,5 грн.
Виділити позивачу у власність: шафу у коридорі вартістю -1000 грн., два шкіряних крісла-2000 грн., комп`ютерний стіл у дитячій кімнаті та шафу -2000 грн., двоспальне ліжко з двома приліжковими тумбочками 15000 грн., телевізор-2000 грн., газовуплиту-2500 грн., мультиварку-1500 грн., духову шафу-1000 грн., холодильник-1500, мікрохвильову піч-1000 грн., а всього на суму-29500 грн. Відповідачу виділити у власність: дерев`яну альтанку-6000 грн., двоповерхове дитяче ліжко із шафою-6000 грн., комп`ютер у дитячій кімнаті - 1000 грн., комп`ютерне крісло білого кольору – 500 грн., вентилятор – 100 грн., тюнер – 100 грн., ноутбук 2500 грн., кавоварку 500 грн., чайник – 100 грн., кухонний стіл 400 грн., килимове покриття 500 грн., гардероб 5000 грн., а всього на суму 35300 грн.
В липні 2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на первісний позов про поділ майна подружжя, згідно якого 14 лютого 2020 року Кам`янець - Подільським міськрайонним судом було винесено рішення по справі N? 676/128/20 про розірвання шлюбу між сторонами, яке вступило в законну силу 19 березня 2020 року. Тобто поділу підлягає майно, набуте сторонами у шлюбі з 29 серпня 1999 року по 19 березня 2020 року. 28 березня 1997 року він отримав у особисту приватну власність 11/100 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_3 , що розташований на земельній ділянці площею 3255 кв.м. Даний факт підтверджується договором дарування AAI N? 583581, посвідченим 28 березня 1997 року завідуючою Першої Кам`янець - Подільської державної нотаріальної контори. Згідно вищевказаного договору дарування він ще до шлюбу у особисту приватну власність отримав 11/100 частин житлового будинку, що складаються з житлової кімнати площею 20,4 кв.м., коридору пл. 1,7 кв.м., коридора пл. 7.0 к.м., хлів ( літера (Д), частина огорожі ( літера N?). В силу вимог ч. 1 п. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, тобто 11/100 частину будинку АДРЕСА_3 він отримав у особисту приватну власність ще до шлюбу із позивачем ОСОБА_1 і тому ця частина будинку не є спільною сумісною власністю подружжя і поділу не підлягає. Позивач просить суд визнати за нею частини гаража. Натомість ця надвірна споруда (літера Д) була отримана ним у особисту приватну власність (згідно вищевказаного договору дарування від 28 березня 1997 року) ще до шлюбу і тому не є спільним сумісним майном подружжя, а тому поділу не підлягає. 
31 жовтня 2000 року сторони отримали в дар в рівних частинах кожний 4/50 частини будинковолодіння АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується договором дарування, посвідченим 31 жовтня 2000 року приватним нотаріусом Кам?янець - Подільського міського нотаріального округу Лозінською Є.М. Згідно вищевказаного договору дарування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали у власність 4/50 частини будинковолодіння АДРЕСА_3 , а саме кімнату 13,1 кв.м., кухню 4,1 кв.м., та коридор 5,5 кв.м. Тобто кімнату 13,1 кв.м., кухню 4,1 кв.м. та коридор 5,5 кв.м. сторони отримали у спільну власність вже під час шлюбу, але це майно в силу ч. 2 п. 1 ст.57 Сімейного Кодексу України не є спільним сумісним майном подружжя і тому поділу не підлягає. 
Позивач стверджує, що 03 лютого 2012 року було надано дозвіл на початок виконання будівельних робіт з будівництва допоміжних приміщень до будинку та будівництво гаража по АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 81,6 кв.м., загальна площа гаража 35,3 кв.м. 08 травня 2012 року будівництво вказаних об`єктів було закінчено та зареєстровано в інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Хмельницькій області Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, проте відповідач відмовився отримати правовстановлюючий документ на закінчене будівництво та не дав можливості зареєструвати його відповідно до діючого законодавства. В силу вимог ст. 331 Цивільного Кодексу України до завершення будівництва ( створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.
 Оскільки право власності на нерухомість виникає виключно з моменту державної реєстрації, а державна реєстрація не проведена, то проведена подружжям добудова є незавершеним будівництвом і поділу підлягають лише матеріали, які були використані в процесі будівництва. 
Отже, частина будинку АДРЕСА_3 , де проживає колишнє подружжя з дітьми, складається з: кімнати площею 20,4 кв.м., коридору 1.7 кв.м., коридора 7.0 кв.м., що є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 ; кімнати 13,1 кв.м., кухні 4,1 кв.м. коридора 5,5 кв.м., що є у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , але не спільною сумісною власністю подружжя; добудови що не пройшла державну реєстрацію, тому матеріали з якої вона виготовлена є у спільній сумісній власності подружжя. Будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. не пройшов державну реєстрацію, тому позовна вимога щодо визнання за позивачем ОСОБА_1 в натурі права власності на частину будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. та частини гаража площею 35,3 кв.м. задоволенню не підлягає.
Під час перебування в шлюбі позивач за спільні сумісні кошти подружжя придбала легковий автомобіль, але записала його на свою матір. Тому вважає за необхідне залишити йому у власності автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та не стягувати з нього половину його вартості на користь позивача. 
У вересні 2020 року від ОСОБА_2 до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, відповідно до якого сторони уклали шлюб 29 серпня 1999 року, який рішенням Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 14 лютого 2020 року було розірвано. Рішення вступило в законну силу 19 березня 2020 року. Тобто поділу підлягає майно, набуте сторонами у шлюбі з 29 серпня 1999 року по 19 березня 2020 року. 28 березня 1997 року він отримав у особисту приватну власність 11/100 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_3 , що розташований на земельній ділянці площею 3255 кв.м. Даний факт підтверджується договором дарування AAI N? 583581, посвідченим 28 березня 1997 року завідуючою Першої Кам?янець - Подільської державної нотаріальної конторою. Згідно вищевказаного договору дарування він ще до шлюбу у особисту приватну власність отримав 11/100 частин житлового будинку, що складаються з житлової кімнати площею 20,4 кв.м., коридору площа 1,7 кв.м., коридора площа 7.0 кв.м., хлів (літера (Д), частина огорожі ( літера N?). В силу вимог ч. 1 п. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Тобто 11/100 частину будинку АДРЕСА_3 він отримав у особисту приватну власність ще до шлюбу із ОСОБА_1 і тому ця частина будинку не є спільною сумісною власністю подружжя і поділу не підлягає. Позивач просить суд визнати за нею частини гаража. Натомість ця надвірна споруда (літера Д) була отримана мною у особисту приватну власність (згідно вищевказаного договору дарування від 28 березня 1997 року) ще до шлюбу і тому не є спільним сумісним майном подружжя і тому поділу не підлягає. 
31 жовтня 2000 року сторони отримали в дар в рівних частинах кожний 4/50 частини будинковолодіння АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується договором дарування, посвідченим 31 жовтня 2000 року приватним нотаріусом Кам`янець - Подільського міського нотаріального округу Лозінською Є.М. Згідно вищевказаного договору дарування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали у власність 4/50 частини будинковолодіння АДРЕСА_3 , а саме кімнату 13,1 кв.м., кухню 4,1 кв.м. та коридор 5,5 кв.м. Тобто кімнату 13,1 кв.м., кухню 4,1 кв.м. та коридор 5,5 кв.м. сторони отримали у спільну власність уже під час шлюбу, але це майно в силу ч. 2 п.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України не є спільним сумісним майном подружжя і тому поділу не підлягає.
Первісний позивач стверджує, що 03 лютого 2012 року було надано дозвіл на початок виконання будівельних робіт з будівництва допоміжних приміщень до будинку та будівництво гаража по АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 81,6 кв.м., загальна площа гаража 35,3 кв.м. 08 травня 2012 року будівництво вказаних об`єктів було закінчено та зареєстровано в інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Хмельницькій області Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, проте відповідач відмовився отримати правовстановлюючий документ закінчене будівництво.
Оскільки право власності на нерухомість виникає виключно з моменту державної реєстрації, а державна реєстрація не проведена, то добудова є незавершеним будівництвом і поділу підлягають лише матеріали, які були використані в процесі будівництва. Отже, частина будинку АДРЕСА_3 , де проживає колишнє подружжя з дітьми, складається з : кімнати площею 20,4 кв.м., коридору 1.7 кв.м., коридора 7.0 кв.м., що є у особистій приватній власності позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ; кімнати 13,1 кв.м., кухні 4,1 кв.м. коридора 5,5 кв.м. що є у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , але не спільною сумісною власністю подружжя; добудови, що не пройшла державну реєстрацію, тому матеріали з якої вона виготовлена є у спільній сумісній власності подружжя. Будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. не пройшов державну реєстрацію, тому позовна вимога щодо визнання за первісним позивачем ОСОБА_1 в натурі права власності на частину будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. та частини гаража площею 35,3 кв.м. задоволенню не підлягає.
Під час перебування у шлюбі сторони у 2012 році придбали за спільні сумісні кошти подружжя автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 за 8100 доларів США, орієнтованою вартістю 68000 тисяч гривень.
Під час перебування в шлюбі первісний позивач за спільні сумісні кошти подружжя придбала легковий автомобіль Фольксваген 2004 року випуску НОМЕР_4 за 5000 доларів США, але право власності на даний автомобіль зареєструвала за своєю матір`ю. Тому вважає за необхідне залишити йому у власності автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та не стягувати з нього половину ного вартості на користь первісного позивача.
У спільній сумісній власності колишнього подружжя перебуває рухоме майно : техніка, побутова техніка, меблі, будівельні матеріали.
Під час шлюбу сторони придбали таке рухоме майно: дерев`яну альтанку - придбана у 2014 році за 12 000 грн. Зараз її орієнтовна вартість складає 6000 грн. шафа у коридорі - придбаний у 2006 році за 1000 грн., зараз її орієнтовна вартість складає 400 грн., диван із шкірозамінника білого кольору - придбаний у 2012 році за 6000 грн., зараз його орієнтовна вартість складає 2000 грн. два шкіряних крісла білого кольору- придбані у 2012 році за 1600 грн., зараз їх орієнтовна вартість складає 1000 грн., двоповерхове дитяче ліжко із шафою - придбані у 2012 році за 4000 грн., зараз їх орієнтовна вартість складає 2000 грн. комп`ютер у дитячій кімнаті ( монітор, системний блок, клавіатура, мишка, колонки) - придбані у 2008 році за 4000 грн., зараз його орієнтовна вартість складає 1000 грн., багатофункціональний пристрій ( принтер, ксерокс та сканер) придбаний у 2010 році за 600 грн., зараз його орієнтовна вартість складає 350 грн., комп`ютерний стіл у дитячій кімнаті придбаний у 2012 році за 4000 грн., зараз його орієнтовна вартість складає 1000 грн., комп`ютерне крісло білого кольору придбане у 2013 році за 1300 грн., зараз його орієнтовна вартість складає 500 грн. двоспальне ліжко у спальні з двома приліжковими тумбочками придбані у 2013 році за 30 000 грн., їх орієнтовна вартість складає 15000 грн., вентилятор придбаний у 2012 році за 250 грн. його орієнтовна вартість складає 100 грн. телевізор придбаний у 2011 році за 5000 грн., його орієнтовна вартість складає 2000 грн., тюнер придбаний у 2006 році за 500 грн., його орієнтовна вартість складає 100 грн., ноутбук придбаний у 2014 році за 5000 грн., його орієнтовна вартість складає 2500 грн., кухонна стінка придбана у 2010 році за 27 000 грн., її орієнтовна вартість складає 10 000 грн., газова плита придбана у 2010 році за 3300 грн., її орієнтовна вартість складає 1000 грн., мультиварка придбана у 2015 році за 600 грн., орієнтована вартість складає 300 грн., духова шафа придбана у 2010 році за 3000 грн., його орієнтована вартість складає 1000 грн., кавоварка придбана у 2016 році за 1300 грн., її орієнтовна вартість складає 100 грн., чайник придбаний у 2016 році за 350 грн., його орієнтовна вартість складає 100 грн., холодильник придбаний у 2010 році за 3000 грн., його орієнтовна вартість складає 1500 грн., мікрохвильова піч придбана у 2010 році за 1600 грн., її орієнтовна вартість складає 600 грн., кухонний стіл придбаний у 2008 році за 600 грн., його орієнтовна вартість складає 100 грн., килимове покриття придбане у 2012 році за 2500 грн., його орієнтовна вартість складає 500 грн., гардероб придбаний у 2013 році за 3500 грн. його орієнтовна вартість складає 1250 грн., тобто всього рухомого майна орієнтовно на суму 50 800 грн.
Просить суд провести розподіл спільного сумісного майна подружжя: визнати за ОСОБА_2 право власності на частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів незакінченого будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_4 та автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів незакінченого будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_4 та рухоме майно, що перебуває у квартирі АДРЕСА_4 , а саме: дерев`яну альтанку, супутникову тарілку, шафу у коридорі, шкіряний диван білого кольору, два шкіряних крісла білого кольору, двоповерхове дитяче ліжко із шафою, комп`ютер у дитячій кімнаті ( монітор, системний блок, клавіатура, мишка, колонки ), багатофункціональний пристрій ( принтер, ксерокс та сканер), комп`ютерний стіл у дитячій кімнаті, комп?ютерне крісло білого кольору, двоспальне ліжко у спальні, дві приліжкові тумбочки, вентилятор, телевізор, тюнер, ноутбук кухонну стінку, газову плиту, мультиварку, духову шафу, кавоварку, чайник, холодильник, мікрохвильову піч, кухонний стіл, килимове покриття, гардероб. Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 11.13.2020 року справа надійшла в провадження судді Бондар О.О.
Ухвалою суду від 18.03.2020 року заяву позивача ОСОБА_2 про відвід судді Бондар О.О. задоволено.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 19.03.2020 року справа надійшла в провадження судді Семенюк В.В.
Розпорядженням керівника апарату суду від 04.04.2025 року на підставі рішення Вищої Ради Правосуддя про звільнення судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_4 у зв`язку із поданням заяви про відставку з 03 квітня 2025 року призначено повторний авторозподіл судових справ.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 07.04.2025 року у зв`язку із закінчення терміну повноважень судді Семенюк В.В. справа визначена для розгляду судді Шевцовій Л.М. 
Розпорядженням керівника апарату суду від 12.08.2025 року на підставі рішення Вищої Ради Правосуддя про припинення повноважень судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області Шевцової Л.М. призначено повторний авторозподіл судових справ.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 12.08.2025 року у зв`язку із припиненням повноважень судді Шевцової Л.М. справа визначена для розгляду судді Пилипенко І.О. 
Ухвалою суду від 13 серпня 2025 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 за первісним позовом не з`явилася, її представник адвокат Мішалова М.І. первісні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві від 15.10.2024 року, а також додала, що у спільній сумісній власності подружжя перебуває домоволодіння АДРЕСА_4 , яке під час проживання сторін було переплановано (реконструйовано) та добудовано, а тому враховуючи, що частки у майні подружжя є рівними, то дане домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає виділу в натурі, відповідно до висновку судово-будівельно технічної експертизи. Також додала, що спірний автомобіль був придбаний подружжям в період перебування у шлюбі, на даний час відповідач виїхав за кордон на даному автомобілі, а тому позивач має право на компенсацію частки його вартості. Окрім того, подружжя в період шлюбу було придбано рухоме майно, яке необхідно виділити в натурі між сторонами. Зустрічний позов не визнала та пояснила, що поділити по частині будівельні матеріали не можливо, оскільки на даний час будівництво завершено, що підтверджено висновком експерта.
Відповідач ОСОБА_2 за первісним позов в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Баблонюк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнала в повному обсязі, зустрічний позов підтримала та пояснила, що ОСОБА_2 було отримано в дар від своєї бабусі у 1997 році 11/100 частин спірного домоволодіння; в подальшому в період шлюбу сторони отримали в дар ще 4/50 частин спірного домоволодіння, що є особистою приватною власністю відповідача. В період шлюбу сторонами було добудовано до вказаного будинку прибудову, а тому кожна із сторін має право на використані будівельні матеріали і конструктивні елементи саме незакінченого будівництва прибудови до спірного домоволодіння. Також вказала, що на момент отримання в дар частини будинковолодіння у 1997 році, відповідач отримав і прибудинкову споруду (літера Д), що підтверджується договором дарування від 28 березня 1997 року. Дана споруда (літера Д) мала кам`яний фундамент, при цьому частина її була дерев`яна, а інша частина кам`яна. Під час спільного проживання із відповідачем дерев`яну частину було знесено і на його фундаменті перебудовано гараж. Таким чином, спірний гараж був отриманий ним у дар ще 1997 році. Автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 дійсно був придбаний сторонами у період шлюбу, однак враховуючи те, що сторони за спільні сумісні кошти придбали інший автомобіль, але зареєстрували його на матір позивача, і ним на даний час користується позивач ОСОБА_1 , а тому справедливим буде залишити автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 у власності відповідача та не стягувати з нього половину вартості на користь позивача.
Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження від 29 серпня 1999 року, виданого Устянською сільською радою, Кам`янець-Подільського району, сторони зареєстрували шлюб 29.08.1999 року. 
В період шлюбу у сторін по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилось двоє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження. 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 14 лютого 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. 
Відповідно до копії договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Лозінським Є.М. від 31.10.2000 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах кожний, прийняли у дар 4/50 частини будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 . В користування обдарованих переходить 4/50 частини будинковолодіння, які складаються з кімнати 13,1 кв.м., кухні 4,1 кв.м., коридора 5,5 кв.м. 
Згідно копії договору дарування від 28 березня 1997 року, посвідченого Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою Шуменська Н.Л. подарувала ОСОБА_2 , а останній прийняв у дар 11/100 частин житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_3 та розташоване на земельній ділянці площею 3255 кв.м. В користування обдарованого переходить 11/100 частин житлового будинку, що складається з житлової кімнати площею 20,4 кв.м., коридору 1,7 кв.м., коридора 7,0 кв.м., хлів літера Д, частина огорожі №. 
З копії технічного паспорту, виданого КП «Кам`янець-Подільське міжміське бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 28.03.1997 року вбачається, що відповідно до експлікації до плану будинку, він складається з загальної площі 29,1 кв.м. з них коридор 1,7 кв.м., коридор-кухня 7,0 кв.м., кімната 20,4 кв.м. Згідно експлікації до земельної ділянки на даній території знаходяться сараї, ворота, огорожа, вбиральня та гараж (кам`яний та дерев`яний). 
Відповідно до технічного паспорту, виданого КП «Кам`янець-Подільське міжміське бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння АДРЕСА_5 , належного ОСОБА_7 , а в подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині 4/50 на підставі договору дарування від 31.10.2000 року вбачається, що відповідно до експлікації до плану будинку, він складається з загальної площі 26,9 кв.м., з яких кімната 13,1 кв.м., коридор 5,5 кв.м., кладова 4,1 кв.м. та коридор загального користування 4,2 кв.м. 
З копії технічного паспорту станом на 21.06.2013 року на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , виданого Кам`янець-Подільським міжміським бюро технічної інвентаризації слідує, що власникам будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить 4/50 та 11/10 частин будинку, яка відповідно до експлікації до плану будинку складається з загальної площі будинку 79,5 кв.м. з них житлова 30,2 кв.м., підсобна 49,3 кв.м. 
Відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 10.04.2012 року ОСОБА_2 повідомляє про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва допоміжних приміщень до житлового будинку та будівництва гаражу по АДРЕСА_1 .
З копії декларації, яка зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області від 08.05.2012 року №14212070940 про готовність об`єкта до експлуатації вбачається, що житловий будинок та гараж по АДРЕСА_3 закінчений будівництвом та об`єкт готовий до експлуатації загальною площею 79,5 кв.м, житлова площа 30,2 кв.м., загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку 25,0 кв.м., загальна площа гаража 35,3 кв.м. 
Відповідно до копії державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №592078 та серія ЯБ №592077 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.2004 року №3-176 та №3-176 ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 40 кв.м. та 430 кв.м. що розташована за адресою: АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд. 
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 листопада 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є її ОСОБА_9 . Спадщина на яку видане це свідоцтво складається з: земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0040 га., кадастровий номер 6810400000:15:002:0061, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Ця земельна ділянка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №592078.
З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 14.11.2012 року ОСОБА_2 є власником транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , особливі відмітки довідка – рахунок від 13.11.2012 року надано право керування автомобілем ОСОБА_1 . 
Відповідно до інформації наданої Окружним штабом поліції в м. Бельськ-Підлянський відділ дорожнього руху 16.03.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода під керуванням водія ОСОБА_2 , автомобіль HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , бічне зіткнення транспортного засобу. 
Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судово транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі №676/1449/20 від 24.03.2023 року №4060/22-26/1193/23-26 середньо-ринкова вартість автомобіля HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , без огляду по матеріалах наявних у справі, станом на час звернення з позовом до суду 11.03.2020 року становить 99482,06 грн. Ринкова вартість автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , станом на 19.03.2020 року по матеріалах наявних у справі могла складати 105548,19 грн. 
Згідно висновку експерта №258Е-05/24 за результатами проведення судової-будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 28.06.2018 року по першому питанню щодо визначення ступені готовності незавершеного будівництва житлового будинку та гаража по АДРЕСА_1 встановлено, що дослідженню підлягало частина (загальною площею 79,5 кв.м.) одно поверхового будинку та господарської будівлі – гаражу. До реконструкції (перепланування) частина площею 51,8 кв.м. житлового будинку належала ОСОБА_2 15/100 частки (11/100 – згідно договору дарування від 28.03.1997 року та 2/50 частки згідно договору дарування від 31.10.2000 року) та ОСОБА_1 2/50 частки (згідно договору дарування від 31.10.2000 року). Ступінь готовності частини житлового будинку становить 100%, об`єкт завершений будівництвом, введений в експлуатацію і використовується за призначенням та гаражу - 97% (об`єкт завершений будівництвом, введений в експлуатацію і використовується за призначенням). По другому питанню щодо визначення ринкової вартості незавершеного будівництва житлового будинку та гаражу по АДРЕСА_2 встановлено, що ринкова вартість частини житлового будинку площею 79,5 кв.м. та гаражу на дату проведення експертизи становить 1322801 грн. з яких 1048981 грн. вартість житлового будинку та 273820 вартість гаражу. По третьому питанню встановлено, що виходячи із Державних будівельних норм, методичних рекомендацій, вимог санітарної та пожежної безпеки, відповідно до технічного стану та поділу частини житлового будинку площею 79,5 кв.м. та господарської будівлі гаражу по 1/2 частини технічно можливий. При цьому, експертом запропоновано два варіанти можливого поділу частини спірного житлового будинку із виплатами грошової компенсації кожної із сторін. По четвертому питанню: ринкова вартість частини приміщень житлового будинку: кімната 13,1 кв.м., кухня 4,1 кв.м., коридор 5,5 кв.м. по АДРЕСА_2 становить 149760 грн. ринкова вартість частини приміщень прибудови по АДРЕСА_2 становить 155698 грн.
По п`ятому питанню, зокрема визначити варіанти поділу в натурі у власність ОСОБА_2 в один об`єкт нерухомого майна, а саме: надати варіанти поділу частини житлового будинку АДРЕСА_2 кімнати площею 20,4 кв.м., коридору 1,7 кв.м., коридору 7,0 кв.м., що є у особистій приватній власності позивача згідно договору дарування від 28.03.1997 року; частини кімнати 13,1 кв.м., кухні 4,1 кв.м., коридора 5,5 кв.м., що є у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 згідно договору дарування від 31.10.2000 року; частини добудови, що не пройшла державну реєстрацію прав, тому матеріали з якої вони виготовлені є у спільній сумісній власності подружжя, а саме частини будівельних матеріалів та конструктивний елементів незакінченого будівництва. А також у власність ОСОБА_1 частину кімнати 13,1 кв.м., кухні 4,1 кв.м., коридора 5,5 кв.м., що є у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 згідно договору дарування від 31.10.2000 року; частини добудови, що не пройшла державну реєстрацію прав, тому матеріали з якої вони виготовлені є у спільній сумісній власності подружжя, а саме частини будівельних матеріалів та конструктивний елементів незакінченого будівництва та по цьому питанню експертом встановлено, що надати варіанти поділу частини житлового будинку у відповідності до постановленого вище питання є неможливим, оскільки в результаті реконструкції та перепланування, вказаних приміщень фактично не існує. Надати варіанти поділу прибудови до будинку як поділу будівельних матеріалів не є можливим тому, що будівельних матеріалів не існує у первісному вигляді через фактичне використання за їх головним споживним призначенням на будівництва нового нерухомого майна (прибудови).
Згідно висновку експерта №274Е-11/24 за результатами проведення додаткової судової оціночно-будівельної експертизи від 08.11.2024 року ринкова вартість 11/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка складається з житлової кімнати площею 20,4 кв.м., коридору площею 1,7 кв.м., коридору площею 7,0 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 28 березня 1997 року на дату проведення експертизи становить 375794 грн. 
Щодо вимог первісного позивача ОСОБА_1 про визнання незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 загальною площею 79,5 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м спільною сумісною власністю подружжя; визнання за нею в натурі право власності на частину незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 загальною площею 79,5 кв.м житловою площею 30,2 кв.м., то суд виходить з наступного.
Так, майнові відносини, які склалися між подружжям урегульовано нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі – КпШС України) (чинного на час укладення шлюбу) та Сімейного кодексу України (далі – СК України) (чинного на час початку будівництва добудови спірного житлового будинку та гаражу).
У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя – особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.
Статтею 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.
Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
У статті 22 КпШС України та 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Можна зробити висновок, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.
Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Частиною третьою статті 5 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
У зв`язку з тим, що здійснення добудови до спірного житлового будинку відбулося у квітні 2011 року і завершилося у квітні 2012 року, підлягають застосуванню норми СК України.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України.
Частиною першою статті 25 КпШС України, яка була чинною на момент отримання у дар позивачем ОСОБА_2 11/100 частин житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_3 , що складається з житлової кімнати площею 20,4 кв.м., коридору 1,7 кв.м., коридора 7,0 кв.м., хлів літера Д, частина огорожі № та 2/50 частини будинку визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (аналогічні положення містить стаття 62 СК України).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).
Згідно з ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування презумпції спільності майна, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.
За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц (провадження № 61-32375св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18).
Із змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зробила висновок, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя – не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.
В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.
При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66–68, 70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.
Ці вимоги застосовуються і у разі, якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилась у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на частини збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане з вкладенням у об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя за час шлюбу.
Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.
Разом із цим за змістом указаної постанови істотність збільшення вартості майна одного із подружжя передбачає, що доля первинної власності стає незначною, співмірно малою за остаточною ціною. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат у майно, тобто вирішальне значення мають шляхи та способи збільшення такої вартості, яка має бути доведена тим з подружжя, хто претендує на таке майно.
Тобто застосування вказаних норм не виключає можливості визнання права спільної сумісної власності на об`єкт права особистої приватної власності одного з подружжя з подальшим визначенням часток при поділі такої власності лише з урахуванням особистих і спільних майнових та трудових затрат кожного з подружжя.
Таким чином, при посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивачка мала довести, що у збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).
Судом встановлено, що до укладання шлюбу ОСОБА_2 прийняв в дар 11/100 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_3 та складається з житлової кімнати площею 20,4 кв.м., коридору 1,7 кв.м., коридора 7,0 кв.м., хлів літера Д, частина огорожі №,  за договором дарування від 28.03.1997 року, а тому є його особистою приватною власністю. 
При цьому в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах прийняли у дар 4/50, що становить по 2/50 частки кожний, частини будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 . В користування обдарованих перейшло 4/50 частини будинковолодіння, яке складається з кімнати 13,1 кв.м., кухні 4,1 кв.м., коридора 5,5 кв.м. 
З квітня 2011 року по квітень 2012 року, відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації від 08.05.2012 року №14212070940 про готовність об`єкта до експлуатації вбачається, що житловий будинок та гараж по АДРЕСА_1 закінчений будівництвом та об`єкт готовий до експлуатації загальною площею 79,5 кв.м, житлова площа 30,2 кв.м., загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку 25,0 кв.м., загальна площа гаража 35,3 кв.м. 
Таким чином, в період шлюбу вказане домоволодіння було поліпшено, зокрема було переплановано та добудовано 25 кв.м. до житлового будинку, за рахунок чого загальна площа будинку збільшилася з 51,8 кв.м. (15/100 частин особиста власність ОСОБА_3 та 4/50 частини, яка належала сторонам за договором дарування від 31.10.2000 року) до 79,5 кв.м., що встановлено висновком експерта №258Е-05/24 за результатами проведення судової-будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 28.06.2018 року, складеним на виконання ухвали суду, з попередженням експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку. 
За рахунок проведеної реконструкції та прибудови спірної квартири, ринкова вартість житлової квартири (площею 79,5 кв.м.) на момент проведення експертизи становить 1048981 грн.; ринкова вартість частини прибудови (площею 25 кв.м.) по АДРЕСА_1 , становить 155698 грн.; ринкова вартість частини приміщень житлового будинку,яка складаються з кімнати 13,1 кв.м., кухні 4,1 кв.м., коридора 5,5 кв.м. та належить сторонам по 2/50 частки, згідно договору дарування від 31.10.2000 року становить 149760 грн. 
З висновку експерта №274Е-11/24 від 08.11.2024 року за результатами проведення додаткової судової оціночно-будівельної експертизи вбачається, що ринкова вартість 11/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_6 , яка складається з житлової кімнати площею 20,4 кв.м., коридору площею 1,7 м.кв., коридору площею 7,0 кв.м. та належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 27 березня 1997 року, станом на дату проведення експертизи становить 375794 грн. Таким чином, вартість майна ОСОБА_2 у процентному співвідношенні до загальної вартості домоволодіння становить 35,8% (375794/1048981х100%).
Вартість майна позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , зокрема  частини прибудови та 2/50 частки, згідно договору дарування від 31.10.2000 року становить 305458 грн. (155698+149760). При цьому, вартість 11/100 частин домоволодіння ОСОБА_3 ,  частини прибудови та 2/50 частки, згідно договору дарування від 31.10.2000 року, становить 681252 грн. (375794+155698+149760). 
Експертом встановлено, що в результаті реконструкції (перепланування) приміщень кімнати площею 20,4 кв.м., коридору 7,0 кв.м., коридору 7,0 кв.м., кімнати 13,1 кв.м., коридору 5,5, кв.м., яке належить на праві особистої власності ОСОБА_3 фактично не існує, відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, розташованого по АДРЕСА_3 . При цьому, сторонами в судовому засіданні підтверджено, що дане приміщення в результаті перепланування внутрішніх перетинок увійшло в загальну площу спірного домоволодіння 79,5 кв.м. 
З огляду на викладене, в процентному співвідношенні вартість частини реконструкції та нової прибудови до вартості домоволодіння (квартири), з урахуванням технічного стану домоволодіння на момент проведення експертиз у первісного позивача ОСОБА_1 складає 29,12 % (305458/1048981х100%), при цьому частка відповідача ОСОБА_3 за первісним позовом складає 65% (681252/1048981х100%) .
Вказані висновки експертів від 26.08.2018 року та від 08.11.2024 року, які є письмовими доказами по справі, суд приймає до уваги при вирішенні питання щодо істотності збільшення вартості домоволодіння ОСОБА_1 в період її шлюбу та спільного проживання зі ОСОБА_3 . 
Враховуючи дані висновків за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 28.06.2018 року та від 08.11.2024 року, проаналізувавши дані технічного паспорту на спірну житлову квартиру від 21.06.2013 року, суд приходить до висновку про доведеність перед судом факту реконструкції (перепланування) вказаної житлової квартири, внаслідок чого за рахунок добудови площа квартири збільшилася на 25 кв.м., в період перебування сторін у шлюбі та їх спільного проживання. Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 перед судом не доведено, що вказані зміни та поліпшення призвели до такого збільшення вартості домоволодіння, які б вказували на те, що первинний об`єкт домоволодіння, який отриманий ОСОБА_3 в дар (15/100 частин та 2/50 за договорами дарування від 28.03.1997 року та від 31.10.2000 року) «розчинилося, нівелювалося чи втратилося», або ж стало несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом, який з`явився в період шлюбу між сторонами.
Вирішальне значення для виникнення спільної сумісної власності подружжя, на підставі ст. 62 СК України, має не факт збільшення вартості майна сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості. Обов`язок доведення понесених затрат, як грошових так і трудових, які стали підставою для збільшення вартості майна, покладається на того з подружжя, який заявляє такі вимоги.
ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме її внесок у реконструкцію та прибудову спірного нерухомого майна, у розумінні частини першої статті 62 СК України, є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 перед судом не доведено належними та допустимими доказами того, що частина домоволодіння 15/100 частин, яка належала на праві особистої приватної власності відповідачу ОСОБА_3 в ході проведення реконструкції (перепланування) житлової квартири втратилося або ж стало малозначним у порівняні із прибудовою 25 кв.м., яку сторони добудували в період шлюбу. Окрім того, ОСОБА_1 не доведено, що реконстукція житлової квартири була здійснена за рахунок спільних трудових чи грошових затрат подружжя або затрат самої ОСОБА_1 , яка не являлася власником всього домоволодіння, а лише 2/50 частини, за договором дарування від 31.10.2000 року. Будь-яких доказів особистої трудової участі ОСОБА_1 у створенні вказаного майна суду не надано. 
Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею в натурі права власності на частину гаража, площею 35,5 кв.м., то суд виходить з наступного.
Відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 10.04.2012 року ОСОБА_2 повідомляє про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва допоміжних приміщень до житлового будинку та будівництва гаражу по АДРЕСА_1 .
З копії декларації, яка зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області від 08.05.2012 року №14212070940 про готовність об`єкта до експлуатації вбачається, що та гараж по АДРЕСА_3 закінчений будівництвом та об`єкт готовий до експлуатації загальною площею 35,3 кв.м. 
З висновку експерта №258Е-05/24 за результатами проведення судової-будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 28.06.2018 року слідує, що будівельна готовність (процент) частини гаражу по АДРЕСА_2 становить 97%, об`єкт завершений будівництвом, введений в експлуатацію і використається за призначенням. 
Згідно копії договору дарування від 28 березня 1997 року, посвідченого Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою Шуменська Н.Л. подарувала ОСОБА_2 , а останній прийняв у дар 11/100 частин житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_3 та розташоване на земельній ділянці площею 3255 кв.м. На даній земельній ділянці знаходяться – цегляний житловий будинок літера А-1, розмір житлової площі становить 157,7 кв.м., кам`яний хлів літера Б, дерев`яні хліви літери В, Г, Д, Е, кам`яний гараж літера Ж, дерев`яний хлів літера З, дерев`яна огорожа, залізні ворота літера №, дерев`яна уборна літера О, кам`яний хлів літера К, кам`яний хлів літера Л, дерев`яний гараж літера М, дерев`яна уборна літера Н. В користування обдарованого переходить 11/100 частин житлового будинку, що складається з житлової кімнати площею 20,4 кв.м., коридору 1,7 кв.м., коридора 7,0 кв.м., хлів літера Д, частина огорожі №. 
Відповідно до копії договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Лозінським Є.М. від 31.10.2000 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах кожний, прийняли у дар 4/50 частини будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 . В користування обдарованих переходить 4/50 частини будинковолодіння, які складаються з кімнати 13,1 кв.м., кухні 4,1 кв.м., коридора 5,5 кв.м. На даній земельній ділянці розташовані цегляний житловий будинок А-1, площа розміром 157,7 кв.м., кам`яний сарай Б, дерев`яні сараї Г, Д, Е, кам`яний гараж Ж, сарай К, дерев`яний сарай З, Л, кам`яний гараж М, дерев`яна вбиральня Н. 
Відповідно до технічного паспорту на спірне домоволодіння станом на 05.03.1986 року (том 2 а.с. 36-38) по АДРЕСА_3 , яке належало ОСОБА_10 11/100 частин (бабусі відповідача ОСОБА_2 ), а в подальшому згідно договору дарування від 28.03.1997 року ОСОБА_2 на викопіюванні із плану забудівлі присадибної ділянки розташований будинок літера А-1; гараж, сарай літери: Ж, З, К, Л, М, Б; дерев`яний сарай (хлів) літера Д, який перейшов в дар відповідачу ОСОБА_2 згідно договору дарування від 28.03.1997 року. 
Окрім того, з технічного паспорту на спірне домоволодіння станом на 28.01.1999 року (том 2 а.с. 39-41) по АДРЕСА_3 , яке належало ОСОБА_7 4/50 частин домоволодіння, а в подальшому згідно договору дарування від 31.10.2000 року отримано в дар в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слідує, що відповідно до плану земельної ділянки А-1 будинок, літера Б-літня кухня, літери Е, Ж, З – сарай, літери М, Д – сарай. 
При цьому, з технічного паспорту на спірне домоволодіння станом на 21.06.2013 року (том 2 а.с. 29-32) по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 4/50 частин на праві власності та ОСОБА_2 11/100 частин на праві власності вбачається, що відповідно до плану земельної ділянки на ній розташований А-1 будинок, літери Ж, М, О – гараж, літери Г, Е, З, К, Л - сарай, літери Д, Н – вбиральня. 
Із висновку за результатами проведеного дослідження судової-будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 28.06.2018 року по першому питанню експертом встановлено, що за результатами власного обстеження експерта та на основі технічного паспорту від 21.06.2013 року, об`ємні планувальні характеристики об`єкта експертизи гаражу літера А-О становить площа 35,3 кв.м., конструктивні характеристики гаражу літера О: фундамент кам`яний, стіни шлакоблок, перегородки силікатна цегла, перекриття дерев`яне, покрівля шатрова, підлога бетонна, вікна та двері металопластикові, ворота металеві. 
Таким чином, станом на отримання в дар ОСОБА_2 11/100 частин домоволодіння йому у власність перейшов і хлів літера Д, а тому судом на підставі порівняльного аналізу технічних паспортів на спірний гараж від 1986 року, 1999 року, 2013 року встановлено, що на місці дерев`яного сараю (хліву) літера Д, який отриманий в дар ОСОБА_2 станом на 2013 рік значиться кам`яний гараж літера –О., що не оспорюється сторонами в ході проведення судового засідання. 
З огляду на викладене, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 перед судом не доведено, що гараж 35,3 кв.м, який був закінчений будівництвом та готовий до експлуатації у 2012 році здійснено за рахунок спільних трудових чи грошових затрат подружжя, з огляду на те, що спірна будівля належала ОСОБА_2 на праві особистої власності з 1997 року. 
Таким чином, сукупність встановлених в судовому засіданні обставин, свідчить про не доведення перед судом факту істотності збільшення вартості майна ОСОБА_1 за рахунок спільних трудових чи грошових затрат подружжя або затрат другого з подружжя, що є підставою для відмови у позові в частині визнання всього незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 загальною площею 79,5 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею в натурі право власності на частину незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 загальною площею 79,5 кв.м житловою площею 30,2 кв.м. та гаражу площею 35.5 кв.м. 
Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про  розподіл спільного сумісного майна та визнання за ним право власності на частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів незакінченого будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_4 , то суд виходить з наступного. 
Судом встановлено, що відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 10.04.2012 року ОСОБА_2 повідомляє про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва допоміжних приміщень до житлового будинку та будівництва гаражу по АДРЕСА_1 .
З копії декларації, яка зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області від 08.05.2012 року №14212070940 про готовність об`єкта до експлуатації вбачається, що житловий будинок та гараж по АДРЕСА_1 закінчений будівництвом та об`єкт готовий до експлуатації загальною площею 79,5 кв.м, житлова площа 30,2 кв.м., загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку 25,0 кв.м., загальна площа гаража 35,3 кв.м. 
З висновку експерта №258Е-05/24 за результатами проведення судової-будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 28.06.2018 року слідує, що будівельна готовність (процент) частин житлового будинку по АДРЕСА_2 становить 100%, об`єкт завершений будівництвом, введений в експлуатацію і використається за призначенням. 
Приписами частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації – з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації – з моменту державної реєстрації.
Згідно із частиною третьою статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації та з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю та може бути предметом поділу між подружжям.
Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц, від 20 лютого 2020 року у справі № 496/6067/15-ц.
Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) зазначила про те, що «…не є об`єктом права власності новостворений об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, будівельного паспорта (схеми намірів забудови), оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Такий об`єкт не підлягає поділу».
У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.
По перше Верховний суд вказав, що будівельні матеріали, обладнання тощо, використані у процесі самочинного будівництва будинку з повною готовністю до експлуатації, але не введеного в неї, неможливо виділити від самого об`єкта будівництва без завдання їй усім або окремим із них шкоди та зниження відповідно їхньої економічної цінності. А їхня оборотоздатність без відділення від об`єкта будівництва неможлива. Тому варіант визнання судом права власності позивача на половину будматеріалів, обладнання тощо не дозволить жодній із сторін вільно користуватися та розпоряджатися таким майном, оскільки воно вже використане у самочинному будівництві конкретного об`єкта, який інша сторона спору використовує для проживання без введення його в експлуатацію.
По-друге, немає якогось сенсу для цивільного обороту визначений Великою Палатою Верховного Суду обов`язок суду перелічити у судовому рішенні всі використані у такому будівництві будматеріали, обладнання тощо, на які він визнає право власності, бо кожна із сторін спору не зможе надалі окремо від іншої сторони відчужити це використане для самочинного будівництва майно третім особам.
Крім того, формування у судовому рішенні переліку відповідних матеріалів, обладнання тощо для визнання на них права власності за позивачем потребуватиме спеціальних знань хоча би через те, що частина з них у спорудженому будинку приховані за іншими. Та й точне встановлення всього переліку будматеріалів, обладнання тощо, з яких побудований (реконструйований) об`єкт може бути неможливо встановити навіть експертним шляхом.
Отже, не є ефективним способом захисту права власності такий поділ в натурі «спожитих» для будівництва будматеріалів, обладнання тощо у будинку з повною готовністю до експлуатації, але не введеного в неї.
Таким чином, враховуючи те, що будівельна готовність спірного домоволодіння, становить 100%, і будівельні матеріали, які були використані в ході проведення добудови до квартири АДРЕСА_4 , неможливо виділити від самого об`єкта будівництва, позивачем ОСОБА_3 за зустрічним позовом не надано конкретного переліку майна, зокрема будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використовувалися в ході будівництва прибудови до спірної квартири, а тому враховуючи вищевикладене відсутні правові підстави для задоволенні позову в цій частині. 
Щодо вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання за нею права власності на частину вартості автомобіля HYUNDAI ELANTRA, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та стягнути її з відповідача в сумі 52 774 грн. та вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання за ним право власності на спірний автомобіль, то суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.
Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України .Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.
Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.
У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.
Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.
Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) «[…] суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду».
Окрім того, суд вбачає за необхідне зазначити, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, після розподілу якого між сторонами воно позбавляється правового статусу спільного сумісного майна подружжя і заявлення окремої вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на вже розподілене між ними майно не потребується. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15-ц).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. 
Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що останніми за час шлюбу було набуто у спільну сумісну власність автомобіль: HYUNDAI ELANTRA, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 14.11.2012 року ОСОБА_2 є власником транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , особливі відмітки довідка – рахунок від 13.11.2012 року надано право керування автомобілем ОСОБА_1 . 
Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судово транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі №676/1449/20 від 24.03.2023 року №4060/22-26/1193/23-26 середньо-ринкова вартість автомобіля HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , без огляду по матеріалах наявних у справі, станом на час звернення з позовом до суду 11.03.2020 року становить 99482,06 грн. Ринкова вартість автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , станом на 19.03.2020 року по матеріалах наявних у справі могла складати 105548,19 грн. 
Як підтверджено сторонами по справі, як на момент звернення до суду із позовом 2020 р., так і на час розгляду справи судом у володінні та користуванні відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 залишився автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Зібрані докази достовірно вказують на те, що автомобіль набутий ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.
Посилання відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву про те, що позивач за спільні сумісні кошти подружжя придбала інший автомобіль, але зареєструвала його на свою матір, а тому справедливим буде залишити спірний автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , йому у власності та не стягувати з нього поливну вартості на користь позивача, суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем на підтвердження вказаних обставин не надано жодного належного та достовірного доказу, які б підтвердили вказані ним твердження. 
При цьому, судом враховано, що ОСОБА_3 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на спірне авто та не довів, що автомобіль набутий ним за особисті кошти.
Отже, судом встановлено, що автомобіль є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними в рівних частках, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на компенсацію вартості частки спірного майна, що згідно висновку експерта від 24.03.2023 року №4060/22-26/1193/23-26  становить 52 774 грн., а тому позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом в цій частині підлягають до задоволення; при цьому зустрічний позов в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на автомобіль задоволенню не підлягає. 
Щодо вимоги ОСОБА_1 про виділення їй у власність: шафу у коридорі вартістю -1000 грн., два шкіряних крісла-2000 грн., комп`ютерний стіл у дитячій кімнаті та шафу -2000 грн., двоспальне ліжко з двома приліжковими тумбочками 15000 грн., телевізор-2000 грн., газовуплиту-2500 грн., мультиварку-1500 грн., духову шафу-1000 грн., холодильник-1500, мікрохвильову піч-1000 грн., а всього на суму-29500 грн. Відповідачу виділити у власність: дерев`яну альтанку-6000 грн., двоповерхове дитяче ліжко із шафою-6000 грн., комп`ютер у дитячій кімнаті - 1000 грн., комп`ютерне крісло білого кольору – 500 грн., вентилятор – 100 грн., тюнер – 100 грн., ноутбук 2500 грн., кавоварку 500 грн., чайник – 100 грн., кухонний стіл 400 грн., килимове покриття 500 грн., гардероб 5000 грн., а всього на суму 35300 грн., суд виходить з наступного.
ОСОБА_1 при зверненні до суду із позовом про зміну підстав та предмету позову в останній редакції від 15 жовтня 2024 року визначила на свій розсуд вартість вищенаведеного майна, придбаного за час перебування у шлюбі між сторонами. 
Також ОСОБА_3 під час подачі до суду зустрічної позовної заяви просить визнати за ОСОБА_1 перераховане ним рухоме майно, що перебуває у квартирі АДРЕСА_4 . 
Однак жодна зі сторін, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності даного рухомого майна на час розгляду справи, а також обґрунтування запропонованої ними вартості майна, суду не надали. Клопотання про призначення у справі експертизи для визначення реальної ринкової вартості перерахованого вище майна під час проведення судового розгляду не заявляли. 
Таким чином, будь-яких належних та достовірних доказів щодо наявності даного рухомого майна та його вартості суду надано не було.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в первісному та зустрічному позові в цій частині, оскільки суду не надано доказів про наявність даних рухомих предметів та їх дійсної вартості.
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню лише в частині поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та  стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію половини ринкової вартості автомобіля в сумі 52 744 грн.; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги ОСОБА_1 заявлено з ціною 714174,50 грн. Позов задоволено в частині компенсації половини ринкової вартості автомобіля HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , тобто на суму 52 744 грн. або 7,39% від ціни позову.
Під час розгляду справи позивач сплатила судовий збір в сумі 7437 грн., а повинна була сплатити 7141,75 грн., а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 527,77 грн.( 7141,75х7,39% ).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 259, 315, 319 ЦПК України суд
В И Р І Ш И В:
Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
Здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) компенсацію половини ринкової вартості автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3  в сумі 52 744 грн. 
В іншій частині в задоволенні первісного позову відмовити. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) сплачений судовий збір в сумі 527,77 грн. 
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін по справі:
позивач за первісним позовом –  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ; 
відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення виготовлено 17 лютого 2026 року.

Суддя       І.О. Пилипенко