ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4113/26 Справа № 2-10231/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куць О. О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В. 
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ фінанс», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції України (м. Одеса) про визнання протиправними дії (бездіяльність) державного виконавця, визнання протиправними та скасування постанов, 
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скачко Ольга Анатоліївна,
на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 22 грудня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
28.08.2025 року до Соборного районного суду м. Дніпра надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ фінанс», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції України (м. Одеса) про визнання протиправними дії (бездіяльність) державного виконавця, визнання протиправними та скасування постанов. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Ухвалою Соборного районного суду м. Дніпра від 22 грудня 2025 року скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій/бездіяльності державного виконавця, визнання протиправними та скасування постанов задоволено частково.
Визнано незаконними та скасовані постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ріги М.М. від 18.03.2016 року про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчих провадженнях № 44036912 та № 44036956.
В задоволені решти скарги відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
23.01.2026 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скачко Ольга Анатоліївна надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування ухвали Соборного районного суду м. Дніпра від 22 грудня 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні скарги у повному обсязі. 
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що згідно долученої до матеріалів справи представником заявника відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного МУ МЮ (м. Одеса) від 20 квітня 2023 року на його адвокатський запит як представника ТОВ «ФК «Централ Фінанс» від 14 квітня 2023 року, на виконанні ВП ВР Управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебували виконавчі провадження № 44036912 та № 44036956 з примусового виконання виконавчого листа № 2- 10231/11 від 22 січня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором № 1312 від 14 квітня 2008 року в розмірі 2 225 71679 грн, та за кредитним договором № 1087 від 05 березня 2008 року в розмірі 4 614 038,92 грн. У цих виконавчих провадженнях державним виконавцем 18 березня 2016 року винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, заявник ще з квітня 2023 року був обізнаний про порушення його прав та свобод державним виконавцем, однак зі скаргою на його рішення він звернувся до суду 01 березня 2024 року, тобто з пропуском визначеного статтею 449 ЦПК України строку.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.180-181).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи вимоги скарги суд першої інстанції виходив із того, що згідно довідки з АСВП (спецрозділ) 18.03.2016 року державним виконавцем Ріга М.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку).
До заяви представника стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» - адвоката Більцана К.М. було додано копії документів що підтверджують не отримання виконавчого листа № 2/10231/11 від 22.01.2013 року, виданого Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ПАТ «Заготзерно» на користь публічного акціонерного товариства «Фідобанк» суму заборгованості за кредитним договором № 1312 від 14.04.2008 в розмірі 2225716,79 грн. Виконавче провадження № 44036912, згідно номенклатурної справи 02.1-59, в якій зберігається АКТ про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02.01.2020 року за номером № 3319, було знищено. У зв`язку з вищевикладеним, надати більш детальну інформацію з виконавчих вказаних документів неможливо. Надати підтвердження направлення документів, Відділ не має можливості, оскільки відповідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 (зі змінами та доповненями), реєстри на відправлення рекомендованої кореспонденції знищено, після спливу строку зберігання. 
Оскільки, станом на 15.02.2024 встановити факт направлення на адресу стягувана виконавчих документів не можливим, є підстави вважати їх втраченими під час пересилки засобами почтового зв`язку (том 1, а.с. 44).
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції на момент повернення виконавчих документів) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно пункту 7 ч. 1 ст. 47 цього Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
Матеріали справи не містять доказів того, що у виконавчих провадженнях № 44036912 та №44036956 вчинялись дії щодо розшуку майна боржника, вказані обставини ОСОБА_1 не спростовані.
В наявних у справі інформаційних довідках також відсутнє посилання на вказані постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України (у редакції, чинній на момент смерті боржника ОСОБА_2 ) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Між тим, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 550/2012, копія якої витребувана судом, органи ДВС не звертались до Дніпровської районної державної нотаріальної контори із запитами щодо встановлення кола спадкоємців ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, спадкова справа була відкрита 28.10.2014 року на підставі претензії кредитора - ПАТ «Фідобанк» (том 1, а.с. 1-145).
Як було зазначено вище, на момент смерті боржника ОСОБА_2 у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України його неповнолітня дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мала право на обов`язкову частку у спадщині, а відтак прийняла спадщину в силу норм ч. 4 ст. 1268 ЦК України.
Слід зазначити, що із заявою про заміну сторони боржника його правонаступником державний виконавець до суду не звертався.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов до висновку, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для повернення виконавчих документів стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, оскаржувані постанови державного виконавця є незаконними, а тому підлягають скасуванню.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Як вбачається з копії скарги до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.01.2024 року (т.1 а.с.116-119), у скарзі є посилання на постанову державного виконавця про завершення виконання рішення суду відносно боржника ОСОБА_1 від 18.03.2016 року та оскаржено дії державного виконавця. Про вказану постанову державного виконавця представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ фінанс» з Листа Міністерства юстиції № 6334/184182-33-23/20.3.1 від 12.01.2024 року.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ фінанс» знав про існування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ріги М.М. від 18.03.2016 року про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчих провадженнях № 44036912 та № 44036956 у січні 2024 року.

Відповідно до вимог статті 449 ЦПК України 
1. Скаргу може бути подано до суду:
а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;
б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
2. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.
У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Але, як встановлено апеляційним судом представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ фінанс» так і не зміг отримати копію постанови державного виконавця Ріги М.М. від 18.03.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яку їм було оскаржено.

За таких обставин суд першої інстанції підлягає цілком обґрунтовано поновив пропущений строк та розглянув скаргу по суті.

При таким обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скачко Ольга Анатоліївна залишити без задоволення.
Ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 22 грудня 2025 року залишити без.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 10.03.2026 року.

Судді: