Справа № 560/15905/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

02 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачеві матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.
Ухвалою від 12.09.2025 Хмельницьким окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі №560/15832/25, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою від 12.09.2025 Хмельницьким окружним адміністративним судом роз`єднано в окремі провадження позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №560/15832/25, зокрема, позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, присвоївши зазначеній справі новий номер.
Адміністративній справі присвоєно номер 560/15905/25.
Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України 19.09.2025 подано відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує. Зазначає, що за період служби позивач не звертався із рапортом до військової частини НОМЕР_1 з проханням щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік. Зазначає, що в даному випадку, для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік позивач мав би звернутись з відповідним рапортом. У задоволенні позову просить відмовити.
Представником відповідача також подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.
Враховуючи те, що дана справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 у період з 05.01.2025 по 21.07.2025 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2025 №214, позивача з 21.07.2025 виключено зі списків особового складу частини.
Позивач після звільнення зі служби, 30.07.2025 звернувся до військової частини НОМЕР_2 з заявою у якій, зокрема, просив здійснити виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період проходження військової служби. 
Військова частина НОМЕР_2 листом від 22.08.2025 №350/142/2073 у виплаті відмовила, оскільки ОСОБА_1 за період служби у військовій частині НОМЕР_1 не звертався з рапортом про отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, командуванню військової частини не було відомо про підстави нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Позивач вважаючи вищевказану відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до положень ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно ч. 3 ст. 23 Закону №2232-XII під час дії воєнного стану для осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період строк військової служби може встановлюватися на час до оголошення рішення про демобілізацію або на строки, визначені частиною другою цієї статті.
Так, Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно зі ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 березня 2018 року (Постанова №704).
Відповідно до пп. 3 п. 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (Порядок №260).
Згідно з пунктами 1 та 2 розділу ХХІV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами.
Відповідно до пункту 9 розділу ХХІV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
З матеріалів справи встановлено, що за період проходження військової служби позивач не звертався до відповідача із рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Позивач лише після звільнення зі служби, а саме 30.07.2025 звернувся до військової частини НОМЕР_2 з заявою, у якій просив здійснити виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період проходження військової служби. 
Разом з тим, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2025 №214, позивач звільнений з військової служби у запас наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.07.2025 №82-РС.
Відтак, оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань лише після звільнення зі служби, а саме 30.07.2025, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, з урахуванням ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) 	

Головуючий суддя 		О.О. Михайлов