МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2026 р. 	№ 400/9336/24 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, 	
про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з дати призначення пенсії 06.08.2014 року та протиправною бездіяльність щодо невиплати компенсації втрати частини доходу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з дати призначення 06.08.2014 року з компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії з дати призначення 06.08.2014 року до дати фактичної виплати в червні 2023 року, та з в червня 2023 року до дати фактичної виплати боргу за невиплачену пенсію у встановленому Законом розмірі.
Ухвалою від 07.10.2024 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.
В обґрунтування свої вимог позивач зазначив, що на вимогу позивача здійснити перерахунок пенсії з компенсацією втрати частини доходів ГУ ПФУ повідомило, що зобов`язань про перерахунок пенсійної виплати в подальшому на органи Пенсійного фонду України не покладалося. Зобов`язання щодо виплати компенсації на ГУ ПФУ не покладалось.
Позивач вважає протиправною бездіяльність ГУ ПФУ, відмічає, що такого виду пенсії, як «Пенсія в твердому розмірі» законом не визначено. Територіальні органи ПФУ не наділені правом на власний розсуд визначати розмір пенсії. Розмір пенсії розраховується та змінюється в порядку, передбаченому ст. 27, 42 Закону 1058 незалежно від того, чи особа постійно проживала на території України чи виплату пенсії поновлено за рішенням суду. Розрахований на дату призначення розмір пенсії підлягає масовому перерахунку незалежно від того, чи особа постійно проживала на території України чи пенсію призначено за рішенням суду.
Також позивач зазначив, що оскільки судом встановлено протиправну бездіяльність ГУ ПФУ щодо не призначення йому пенсії за віком, управлінням має бути розраховано та виплачено компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії з дати призначення 06.08.2014 року до дати фактичної виплати в червні 2023 року, та з в червня 2023 року до дати фактичної виплати боргу за невиплачену пенсію у встановленому Законом розмірі.
Відповідач надав відзив на позов, в якому в задоволенні вимог просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач вказав на те, що судові рішення виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених зобов`язань.
На виконання рішення суду від 05.11.2021 року у справі № 400/5568/20 позивачу призначено пенсії за віком з 06.08.2014 року, розмір пенсії склав 949,00 грн.
Рішення суду від 05.11.2021 року справі № 400/5568/20 виконано ГУ ПФУ в межах покладених судом повноважень.
Ухвалою від 16.02.2026 року суд залишив позовну без руху без руху після відкриття провадження у справі в порядку положень ч. 13 ст. 171 КАС України.
Ухвалою від 24.02.2026 року розгляд справи продовжено.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
Позивач перебуває на обліку ГУ ПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058).
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року у справі № 400/5568/20 зобов`язано ГУ ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з дати звернення – 06.08.2014 року.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2022 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року у справі № 400/5568/20 залишено без змін.
На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року у справі № 400/5568/20 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 з 06.08.2014 року у розмірі 949,00 грн. 
21.08.2024 року представник позивача звернувся до ГУ ПФУ із заявою та просив:
- повідомити норми Закону або нормативного акту на підставі якого управлінням не здійснюється перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 з 06.08.2014 року;
- перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з 06.08.2014 року;
- надіслати довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію з 06.08.2014 року по серпень 2024 року;
- надіслати виписку про перерахунок пенсії з врахуванням всіх законодавчих актів, постанов КМУ з 06.08.2014 року по серпень 2024 року;
- виплатити компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії з 06.08.2014 року по дату фактичної виплати;
- виплатити компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії з дати фактичної виплати за невиплату пенсії у встановленому Законом розмірі.
Листом ГУ ПФУ від 19.09.2024 року повідомлено, що Головним управлінням рішення суду виконано в повному обсязі. Інших зобов`язань, в тому числі про перерахунок пенсійної виплати в подальшому, на органи Пенсійного фонду України не покладалося.
Щодо виплати компенсації повідомлено, що рішенням суду зобов`язання щодо виплати компенсації на Головне управління не покладалось. Після проведеного перерахунку пенсії, на виконання рішення суду, ОСОБА_1 забезпечено її виплату у перерахованому розмірі та у встановлені законодавством строки. Таким чином, Головним управлінням, після проведення перерахунку пенсії, почалися здійснюватися щомісячні виплати коштів на виконання рішення суду.
Пенсія ОСОБА_1 нараховується та виплачується своєчасно, у терміни, передбачені чинним законодавством. Різниця між перерахованим та отриманим розміром пенсії є заборгованістю (додатковою виплатою), нарахованою за рішенням суду, і має не визначений у часі термін виплати.
Враховуючи вищезазначене, відсутні законодавчі підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення у справі, суд виходить х наступного:
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі – Закон № 2050) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі – Порядок № 159).
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується в усіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, в тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050 та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, пенсії. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Згідно з п. 2 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Аналіз наведених вище нормативно-правових актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Водночас, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 року в справі № 21-518а14, від 11.07.2017 року в справі № 21-2003а16, а також Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року в справі № 522/5664/17, від 21.06.2018 року в справі № 523/1124/17, від 03.07.2018 року в справі № 521/940/17, від 05.10.2018 року в справі № 127/829/17, від 12.02.2019 року в справі № 814/1428/18, від 08.08.2019 року в справі № 638/19990/16-а.
Зміст і правова природа спірних правовідносин в розумінні положень статті 1-3 Закону № 2050, окремих положень Порядку № 159 дають підстави стверджувати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Доводи відповідача, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом в розумінні ст. 2 Закону № 2050, а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та з метою відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж було передбачено чинним законодавством. Тобто, вказана сума є доходом в розумінні ст. 2 Закону № 2050.
Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 року в справі № 521/940/17.
Оскільки несвоєчасне нарахування належних позивачу сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсійним органом пенсії в меншому розмірі, що встановлено постановою Миколаївського окружного адміністративного суду, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.
А відтак, відмова відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, є протиправною.
Судом встановлено, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року у справі № 400/5568/20 позивачу призначено пенсії за віком з 06.08.2014 року, розмір пенсії склав 949,00 грн. Виплата пенсії здійснюється з 01.06.2023 року.
Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Таким чином, для обрахунку розміру компенсації громадянам втрати частини грошових доходів береться нарахований та несвоєчасно виплачений або не виплачений грошовий дохід та індекс споживчих цін (індексу інфляції) за період невиплати такого грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
У сукупності викладених обставин та положень законодавства, суд дійшов висновку, що виплата компенсації втрати частини грошових доходів повинна бути здійснена з урахування індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу включно по місяць, який передує місяцю в якому така виплата проведена.
Оскільки виплата пенсії була здійснена в червня 2023 року, то відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат по червень 2023 року, оскільки такий місяць є останнім періодом, за який враховується індекс споживчих цін для обрахунку розміру компенсації втрати частини грошових доходів.
Щодо визначення початкового періоду, за який повинно бути враховано індекс споживчих цін, для обрахунку розміру компенсації втрати частини грошових доходів, то суд зазначає, що зі змісту судового рішення слідує, що недонараховані суми пенсії мали бути нараховані та виплачені позивачу ще у період з 06.08.2014 року по 31.05.2023 року, однак з вини органу, що призначає пенсії виплачені не були.
Враховуючи положення ст.1, 2 Закону № 2050, п .4 Порядку № 159 у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів компенсація втрати частини грошових доходів здійснюється з урахування індексу споживчих цін за період невиплати такого грошового доходу.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії позивача та зобов`язання ГУ ПФУ перерахувати розмір пенсії позивача з дати призначення, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення у майбутньому.
Таким чином, суд не може розглядати вимогу щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення дій у майбутньому, у зв`язку із вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій.
Суд зазначає, що позивач не звертався до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії, а тому зазначені позовні вимоги є передчасними.
З огляду на наведене, позовні вимоги не підлягають задоволенню у цій частині.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, код ЄДРПОУ 13844159) – задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за період з 06.08.2014 року по 31.05.2023 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за недоотримані суми пенсії за період з 06.08.2014 року по 31.05.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
4. В решті позовних вимог – відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 24.02.2026 року.

Суддя О.В. Малих