ЄУН 337/507/26
2/337/886/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді – Мурашової Н.А.
за участю секретаря – Бессарабової Т.П.
позивачки – ОСОБА_1 
представника відповідача – адвоката Огійченко Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
ВСТАНОВИВ:
27.01.2025 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , який мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 16.04.2016. Від цього шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дитиною з інвалідністю. На даний час фактично шлюбні відносини між ними припинені і вони мешкають окремо. Відповідач добровільну матеріальну допомогу на утримання доньки надає нерегулярно та не в повному обсязі. Він здоровий, працездатний, інших утриманців немає.
Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 10 000,00грн. щомісячно, до повноліття дитини.
Ухвалою суду від 28.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
17.02.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Огійченко Є.В. надійшов відзив на позов, в якому вони позовні вимоги визнали частково та зазначили, що заявлений позивачкою розмір аліментів в сумі 10 000,00грн. є завищеним, не підтверджений належними та допустимими доказами, не містить обґрунтованого розрахунку. Відповідач визнає розмір аліментів на суму 5000,00грн щомісячно як розумний та співмірний внесок в загальні витрати на дитину за відсутності доведених витрат. Так, їх донька має обмеження життєдіяльності І ступеня (13.2-1), що за критеріями встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності в рамках проведення оцінювання повсякденного функціонування особи відповідає помірно вираженим порушенням функцій організму. Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2026 становить 3512,00грн., отже мінімально гарантований розмір аліментів становить 1756,00грн. Орієнтовні базові витрати на дитину на місяць, за його підрахунком, складають 7000,00грн. (харчування, одяг, взуття, гігієна, шкільне обладнання, проїзд, дозвілля, розваги і т.д.). Запропоновані відповідачем аліменти в розмірі 5000,00грн. на місяць істотно перевищують мінімально гарантований розмір і покривають більшу частину базових витрат на дитину. Крім того, аліменти покривають звичайні щоденні потреби дитини. В той же час, витрати, зумовлені особливими обставинами (лікування, реабілітація, спеціальні заняття, розвиток здібностей тощо), належать до додаткових витрат на дитину та підлягають стягненню на підставі ст.185 СК України лише за умови доказування їх необхідності та розміру. Сам по собі статус дитини з інвалідністю та діагноз не є автоматичним розміром фіксованих аліментів без розрахунків і доказів фактичних витрат. В цій справі позивачка не надала доказів, які б підтверджували розмір щомісячних витрат на дитину в сумі 20000,00грн та відповідно заявленого розміру аліментів – 10000,00грн. Заявлені позивачкою витрати на спеціальне навчання/корекційні заняття/реабілітацію можуть належати до додаткових витрат, які потребують доказування з точки зору їх необхідності та розміру. Включення можливих додаткових витрат у щомісячну тверду суму аліментів створює ризик подвійного стягнення, оскільки після визначення підвищених аліментів позивачка фактично матиме можливість додатково заявити вимоги за ст.185 СК України щодо тих самих витрат. Крім того, відповідно до постанови КМУ №309 дитина має право на отримання допомоги на сплату реабілітаційних послуг за рахунок бюджету в розмірі 16000,00 грн. Позивачка не надала ІПР, призначень та доказів отримання/неможливості отримання реабілітації за державним механізмом, а також не подала доказів фактичних витрат. Позивачка з дитиною проживають поруч із КНП “Міська дитяча лікарня №5” м. Запоріжжя, спеціальна школа розташована в одному районі проживання дитини та матері. Це значно мінімізує транспортні витрати та вказує, що отримати частину допомоги/спостереження/реабілітаційного супроводу можна за місцем проживання. Крім того, за постановою КМУ №309 у граничну вартість реабілітаційних послуг у стаціонарі може включатися проживання та харчування дитини і супроводжуючої особи, а також (за умовами) перевезення в межах адміністративно-територіальної одиниці. Тобто держава заклала механізм, який зменшує фінансовий тягар сім`ї, і за відсутності підтверджених призначень не можна презюмувати щомісячні великі платні витрати як «даність». Позивач не надала доказів перевищення розміру витрат на реабілітаційні послуги понад вартість, яка покривається за рахунок бюджету. Просять в задоволені позову в частині стягнення аліментів в розмірі 10 000,00грн. відмовити та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в сумі 5000,00грн. щомісячно і до повноліття дитини. 
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що донька має інвалідність в силу стійкого хронічного захворювання – дитячого аутизму. Визначений нею розмір аліментів в сумі 10 000,00грн. є співмірним з витратами на утримання доньки з урахуванням стану її здоров`я. Такі витрати необхідні для забезпечення саме щоденних потреб дитини, про які відповідачу достовірно відомо. Визначена нею сума обґрунтовується необхідністю підтримання соціалізації доньки, її реабілітації та розвитку. Дитина відвідує спеціальну школу, вона самостійно возить її, на що витрачає паливо. Навчання в школі безкоштовне, але вона оплачує благодійні внески в БФ «Прометей» - 3300грн. в місяць. Дитині рекомендовані робота з психологом і поведінкова терапія. Такі заняття проводяться 2 рази на тиждень по 450грн заняття. Іноді за рекомендаціями лікаря дитині потрібен масаж. В цьому році вони ще не робили їх. Особливого харчування дитині не потрібно, але через свій психологічний стан вона дуже вибіркова в їжі. Дитина зараз відвідує гурток при школі – настільний теніс, оплата 300грн в місяць. Вона отримує допомогу на дитину з інвалідністю десь 2,5тис.грн в місяць. За її розрахунком щомісячно розмір витрат на дитину складає 16-20тис.грн. В цей розрахунок вона включила виключно потреби на дитину. Їй не потрібно зайвого. Вона працює офіційно онлайн і отримує зарплату. Допомогу на реабілітаційні послуги вона не отримує, їй було відмовлено через відсутність коштів в бюджеті. Вважає, що відповідач може надавати дитині допомогу в заявленому нею розмірі.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Огійченко Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково з підстав, викладених у відзиві на позов, просить позов задовольнити частково та стягнути аліменти в розмірі 5000,00грн. щомісячно. Зазначила, що визначений позивачкою розмір щомісячних витрат є завищеним. Частина включених витрат є недоведеною, а деякі витрати належать до додаткових. Крім того, позивачка має право на оформлення допомоги на реабілітацію, доказів того, що у виплаті такої допомоги їй було відмовлено, немає. Щодо відповідача, то він працює неофіційно – займається виготовленням, встановленням металопластикових вікон, має сезонний мінливий дохід. Інших неповнолітніх дітей у нього немає. Має непрацездатну матір.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 16.04.2016, однак наразі шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо.
Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після припинення шлюбних відносин між сторонами проживає разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 .
Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю внаслідок аутизму.
Згідно з індивідуальною програмою реабілітації дитини з інвалідністю №286 від 06.03.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок наявного захворювання має обмеження до пересування 1 ступеня та потребує медичної реабілітації (відновна терапія, профілактичні заходи, санаторно-курортне лікування, психіатрична допомога, медичне спостереження), психолого-педагогічної реабілітації (консультування, психолого-педагогічна діагностика, психологічна та педагогічна корекція), фізичної реабілітації (кінезотерапія), соціальної та побутової реабілітації (навчання основним соціальним навичкам).
Малолітня ОСОБА_3 відвідує центр корекції розвитку «Без обмежень» (ФОП ОСОБА_5 ), займається з поведінковим фахівцем, потребує постійного корекційного супроводу. Вартість занять на місяць 4000,00грн. На заняття дитину супроводжує матір ОСОБА_1 . Остання в лютому 2026 оплатила вартість заняття.
Також в лютому 2026 позивачка сплатила благодійний внесок в сумі 3300,00грн на користь ГО «ЦСРД «Прометей», яку також відвідує дитина ОСОБА_3 .
Крім того, позивачка ОСОБА_1 надала квитанції на оплату медикаментів, вітамінів, продуктів харчування, одягу та взуття, засобів гігієни та догляду, житлово-комунальних послуг, палива.
Відповідно до інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку від 17.02.2026 позивачка ОСОБА_1 в 2025 отримала від ТОВ «ІНБАУ» заробітну плату (пісдя вирахування податків) в загальній сумі 365465,81грн (середньомісячно – 30500,00грн), а також соціальну допомогу в загальному розмірі 30332,00грн (щомісячно - 2361,00грн).
Відповідно до інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку від 18.02.2026 відповідач ОСОБА_2 офіційних доходів в 2025 не мав. За поясненнями представника відповідача останній має нерегулярний мінливий дохід від виробництва та встановлення металопластикових вікон.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
Законом України від 03.12.2025 №4695-ІХ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років в 2026 році становить 3512,00 грн.
Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.
Суд виходить з того, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до повноліття є абсолютним. Малолітня донька сторін після припинення шлюбних відносин між ними проживає з позивачкою, між сторонами не досягнуто домовленості щодо її утримання, тому аліменти на її утримання підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 як батька, що проживає окремо, в судовому порядку. 
Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд відповідно до ст.182 СК Українивраховує те, що дитина є малолітньою, має статус дитини з інвалідністю внаслідок дитячого аутизму. 
Таке захворювання виникає внаслідок порушення розвитку головного мозку і характеризується вродженим та всебічним дефіцитом соціальної взаємодії та спілкування. Його неможливо вилікувати, проте з часом можна скоригувати і адаптувати людину до соціального життя.
Судова практика визначення аліментів на дитину з інвалідністю в Україні базується на підвищених потребах у лікуванні та реабілітації. Такі діти, з огляду на стан здоров`я, потребують не лише базового утримання, а й додаткових фінансових витрат, пов`язаних із лікуванням, реабілітацією, спеціальним доглядом, навчанням та забезпеченням належних побутових умов. 
Зокрема, за індивідуальною програмою реабілітації дитини з інвалідністю  ОСОБА_3 рекомендована постійна психологічна та педагогічна корекція, у зв`язку з чим дитина відвідує центр корекції розвитку «Без обмежень» (ФОП ОСОБА_5 ), вартість занять в якому становить 4000,00грн. щомісячно. Також дитина відвідує спеціальну школу, навчання в якій є безкоштовним, але забезпечується громадською організацією «ЦСРД «Прометей» за рахунок благодійних внесків батьків – щомісячно 3300,00грн. Крім того, в силу наявного у дитини обмеження у пересуванні позивачка несе витрати на пальне для автомобіля з метою доставки дитини до школи та реабілітаційного центру. На підтвердження здійснення цих витрат позивачка ОСОБА_1 надала відповідні документи, які суд вважає належними та допустимими доказами. 
Такі витрати з урахуванням характеру наявного у дитини захворювання та медичних рекомендацій є постійними, направлені на забезпечення щоденного стабільного фізичного та психологічного стану дитини, гармонійного її розвитку та соціалізації в звичних щоденних умовах, тому, на думку суду, повинні покриватися за рахунок аліментів.
За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що пов`язані із захворюванням дитини витрати належать до додаткових і питання їх відшкодування відповідачем як батьком повинно вирішуватись в окремому судовому провадженні з належним доказуванням чи за домовленістю сторін.
Так, дійсно ст.185 СК України передбачає можливість стягнення з батьків додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, зокрема, хворобою чи інвалідністю. Разом з тим, враховуючи конкретні потреби дитини, зумовлені станом її здоров`я або інвалідністю, за наявності належних і допустимих доказів суд може як збільшити розмір аліментів, так і окремо стягнути додаткові витрати.
Також суд враховує, що позивачка отримує державну соціальну допомогу на доньку з інвалідністю в щомісячному розмірі 2361,00грн., який не в змозі забезпечити усіх щоденних потреб дитини з урахуванням стану її здоров`я. 
Посилання представника відповідача на можливість забезпечення малолітньої доньки сторін реабілітаційними послугамиза рахунок бюджетних коштів згідно з відповідним Порядком, затвердженим постановою КМУ від 27.03.2019 №309, та не надання позивачкою доказів того, що вона зверталась з відповідною заявою та отримала відмову, суд вважає в даному випадку безпідставними. Можливість оформлення відповідної компенсації, на думку суду, не звільняє батьків від обов`язку утримувати неповнолітню дитину та піклуватися про її здоров`я. 
Також суд враховує матеріальне становище відповідача, який є працездатним, здоровим, інших утриманців немає. Відсутність у відповідача офіційних стабільних джерел доходів не звільняє його від обов`язку утримувати малолітню доньку, яка має статус дитини з інвалідністю, та не виключає можливості визначення розміру аліментів на її утримання в підвищеному розмірі.
Посилання представника відповідача на розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (в 2026 році - 3512,00грн) як на мінімально рекомендований розмір аліментів на одну дитину, в даному випадку суд також вважає необґрунтованими, оскільки, в першу чергу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного та стабільного розвитку дитини. Визначення розміру аліментів здійснюється судом з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, фактично наявних в конкретній справі.
З урахуванням фактично встановлених в цій справі обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, рівності обов`язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, з метою забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої дитини, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 7000,00грн. щомісячно, до її повноліття, задовольнивши тим самим позов ОСОБА_1 частково.
Згідно з ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка в силу закону звільнена від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1331,20грн. 
Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів. 
Керуючись ст.7,84,180-184,191 СК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,142,259,263-265,430 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7000,00грн. (сім тисяч гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи з 27.01.2026 і до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави (Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Отримувач: ГУК у м Києві/м.Київ/22030106; Код ЕДРПОУ отримувача: 37993783; Номер рахунку отримувача: UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в сумі 1331,20грн (одна тисяча триста тридцять один гривня 20 копійок).
Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя    Н.А. Мурашова

26.02.2026