Справа №569/13700/25
Провадження № 2/571/21/2026

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 квітня 2026 року селище Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області 
в складі:
головуючого судді - Верзун О.П.
при секретарю судового засідання - Шупрудько І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
в с т а н о в и в :
Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить :
- стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 352762,68 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача 15000,00 у відшкодування моральної шкоди;
- стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3791,07 грн., витрати на складання оцінки заподіяного збитку у розмірі 5000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування вимог посилається на те, що 02.12.2024 о 08год 30хв. в м. Рівне, по вул. С. Крушельницької – О-Новака, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ГАЗ» н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну та на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі не надав переваги в русі транспортному засобу «Infiniti» н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. У результаті чого позивачу завдано матеріальні збитки, які не були відшкодовані відповідачем.
У зв`язку з тим, що власник транспортного засобу «ГАЗ» н.з. НОМЕР_1 не був забезпечений, позивач, відповідно до ст. 33 та ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» письмово повідомила МТСБУ та звернулась із заявою про страхове відшкодування. 
10.03.2025 МТСБУ виконало свій обов`язок та виплатило страхове відшкодування у розмірі 160 000 грн.
Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1409/12-24 від 15.01.2025 вартість відновлювального ремонту становить 1063145,28 грн., в той час як ринкова вартість ТЗ до ДТП становить 871293,54 грн. Таким чином, транспортний засіб вважається фізично знищеним. Представник позивача вважає, що у зв`язку з цим з відповідача підлягає до стягнення 352762,68 грн. майнової шкоди, яка ним не відшкодована. 
Вказана справа надійшла з Рівненського міського суду згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. 
Ухвалою Рокитнівського районного суду від 25.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали суду від 14 січня 2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду.
Представник позивача надіслав клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, отримавши судову повістку 15.12.2025, тобто будучи обізнаним, що відносно нього в провадженні суду перебуває цивільна справа, в якій він є стороною, у судові засідання 14.01.2026, 16.02.205, 25.03.206 та 06.04.2026 не з`являвся, про причини своєї неявки суд не повідомляв, правом на відзив не скористався. 
За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення спору на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Судом встановлено, що спірні відносини між сторонами виникли з приводу відшкодування шкоди, завданої ДТП. Вказані правовідносини урегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Питання щодо обставин ДТП та винності водія є преюдиційним фактом, який встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили і не підлягає доведенню в цій справі.
Згідно постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 13.12.2024 ОСОБА_2 визнано винним у учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Так, за встановлених судом обставин, останній керуючи транспортним засобом «ГАЗ» н.з. НОМЕР_1 02.12.2024 о 08 год 30 хв. в м. Рівне, на перехресті нерівнозначних доріг по вул. С. Крушельницької – О.Новака, рухаючись по другорядній дорозі допустив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не надав переваги в русі транспортному засобу «Infiniti» н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , чим вчинив ДТП. 
Характер видимих механічних пошкоджень зафіксовано у схемі огляду місця ДТП від 02.12.2024. ( а.с. 10- зворот, 11).
Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1409/12-24 від 15.01.2025, вартість матеріального збитку власнику КТЗ «Infiniti» модифікації QХ60 н.з. НОМЕР_2 на дату події складає 871293,54 грн. Ринкова вартість КТЗ на дату події 02.12.2024 – 871293,54 грн. Вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження - 1063145,28 грн.( а.с 12 зворот-29).
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що власником автомобіля «Infiniti» QХ60 н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 яка є позивачем у цій справі( а.с. 33зворот-34).
Довідкою про рух коштів по картці Монобанк АТ «Універсалбанк» підтверджується факт отримання 10.03.2025 ОСОБА_1 від МТСБУ 160 000 грн. ( а.с. 12).
На час настання події 02.12.2024 діяв Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (із змінами). З 01.01.2025 введено в дію однойменний Закон № 3720-IX, проте, застосуванню підлягає Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (із змінами), транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Стороною позивача надано висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1409/12-24 від 15.01.2025, з якого слідує, що вартість відновлювального ремонту (1063145,28 грн.) перевищує ринкову вартість транспортного засобу ( 871293,54 грн.) і вказаний висновок не було спростовано відповідачем, у зв`язку з цим у суду наявні правові підстави вважати транспортний засіб знищеним. 
У такому випадку, відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1409/12-24 від 15.01.2025, ринкова вартість КТЗ, без урахування аварійних пошкоджень – 871293,54 грн. Вартість КТЗ в пошкодженому стані після ДТП -358530,86 грн.
Отже, позивачу, як власнику транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, яка складає 512762,68 грн. (871293,54 – 358530,86). Відомості про витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в матеріалах справи відсутні.
Так як відповідальність відповідача не була застрахована відповідно до вимог закону ( а.с.11 зворот), позивач, звернувшись до МТСБУ отримала страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності 160000 грн., що підтверджується довідкою про рух коштів по картковому рахунку (а.с. 12), то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди за вирахуванням коштів, отриманих як страхове відшкодування – 352762,68 грн. (512762,68 -160000).
Аналогічний розрахунок наведено представником позивача, згідно якого просить стягнути з відповідача різницю між розміром заподіяної шкоди і лімітом відповідальності 352762,68 грн. (871293,54 - 358530,86 (вартість КТЗ в пошкодженому стані після ДТП) =512762,68-160000=352762,68). 
Вказаний позивачем розрахунок не було спростовано другою стороною. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У відповідності до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд враховує наступне. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Так представник позивача, звертаючись до суду з вимогами до відповідача, зазначає, що відповідачем не було відшкодовано завдану у ДТП матеріальну шкоду.
У підтвердження розміру шкоди, в якості доказу, представник позивача надав Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1409/12-24 від 15.01.2025, з якого слідує, що вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ «Infiniti» QХ60 н.з. НОМЕР_2 становить 871293,54 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, висновками експертів.
На підставі ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Докази у спростовування розміру завданої шкоди матеріали справи не містять. 
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, 9 Постанови за № 6 від 27 березня 1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Крім того, представник позивача стверджує, що його довірительці завдано моральної шкоди. Автомобіль був основним засобом для пересування. Через пошкодження транспортного засобу з вини відповідача було порушено звичайний розпорядок життя позивача, позбавлено права користування своїм майном. Це негативно вплинуло на моральний стан позивача. Моральну шкоду визначено позивачем у розмірі 15000 грн.
Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).
За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Таким чином, фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної (деліктної) відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.
Згідно Постанови Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 761/14285/16-ц «… участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно впливає на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань». Надання доказів у підтвердження заподіяння моральної шкоди в такому випадку є безпідставним.
Враховуючи роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. за № 4, суд при визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди враховує, що внаслідок скоєння відповідачем адміністративного правопорушення позивач, зазнав майнових втрат внаслідок пошкодження його автомобіля та душевних страждань, було змінено його звичайний спосіб життя.
Розмір моральної шкоди позивачем визначено, як зазначено у позові, за внутрішнім переконанням.
Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що діями відповідача позивачу завдано моральних переживань, спричинено відчуття негативних емоцій, втрату нормальних життєвих зв`язків, які вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість користуватися автомобілем, проте, керуючись принципами розумності і справедливості, суд дійшов до висновку що стягненню з відповідача підлягає 8000 грн. для компенсації змін, які позивач вимушено зазнав у зв`язку з ДТП та пошкодженням транспортного засобу. 
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на складання оцінки заподіяного збитку у розмірі 5000 грн. Судом досліджено Висновки щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1409/12-24 від 15.01.2025, складені СОД ФОП ОСОБА_5 . Замовником оцінки вказано позивача, виконавцем оцінки - оцінювача ОСОБА_6 , підставою для проведення - договір № 1409/12-24 від 18.12.2024. Проте, в матеріалах справи міститься договір доручення від 17.12.2024 року, укладений між ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_5 , предметом якого є виконання дій, пов`язаних з оцінкою вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ. Суд звертає увагу на ту обставину, що згідно платіжної інструкції від 18.12.2024, оплату за вказаним договором отримував ФОП ОСОБА_7 , разом з тим, платником вказувався не позивач, а інша особа. З огляду на встановлену обставину, підстави вважати, що позивач поніс вказані витрати у суду відсутні. Таким чином, вказана вимога не підлягає до задоволення.
Щодо витрат на правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Конюшком Д.Б. укладено договір про надання правничої допомоги № 13/05/25 – ЮП /IL від 13.05.2025.
Згідно обґрунтувань позову, договору та акту виконаних робіт, позивачу надано такі послуги:
юридична консультація - 1,0 год.-1500 грн.;
вивчення документів - 1,0 год.-1500 грн.;
збирання доказів – 1,5 год.-2500 грн.;
підготовка та подання позовної заяви - 6,0 год.-9750,00грн.;
Всього - 15000,00 грн., які, як вбачається із платіжної інструкції, сплачувались не позивачем. 
Згідно положень частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2021 року у цивільній справі № 596/2305/18-ц, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Присуджуючи судові витрати, Європейський суд з прав людини, керується тим, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України).
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Враховуючи, що у цій справі адвокатом проведено консультацію, вивчення документів, збір доказів, враховуючи категорію спірних відносин, складність справи, суд вважає завищеними час складання позовної заяви, який становить 6,5 год. та нараховану оплату 9750 грн. Судом також враховується витрачений час на надання послуг з правової допомоги - 10 годин та нараховану оплату в 15000 грн., що не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та становить надмірний тягар для іншої сторони та суперечить принципу розподілу таких витрат. Отже, суд дійшов до висновку про наявність підстав зменшити заявлені до стягнення з іншої сторони судові витрати на професійну правничу допомогу до 3000 грн., оскільки справа не є складною, розглядалася у відсутність сторін, будь-які заперечення щодо позову, доказів матеріали справи не містять. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 3556,40 грн.
Керуючись ст. ст.4,5,12,13,17-19,76-82,141,258,259,263-266,268,274, 280-283 ЦПК України; ст. ст. 15, 16,22,23,1166, 1187,1192,1194 ЦК України; ст. ст.3,9,22,29,32,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 352762,68 /триста п`ятдесят дві тисячі сімсот шістдесят дві/ грн. 68 коп.; у відшкодування моральної шкоди 8000,0 /десять тисяч/ грн.; судовий збір у розмірі 3556,40 /три тисячі п`ятсот п`ятдесят шість/ грн. 40 коп.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,0 /три тисячі/ грн.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: