Справа № 344/3448/26 
Провадження № 2/344/3572/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2026 року м. Івано-Франківськ 
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючої-судді Бабій О.М., 
секретаря Волощук Є.Ю., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,- 
В С Т А Н О В И В: 

Позивачка звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позов вмотивовано тим, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 23 листопада 2002 року. Під час шлюбу у сторін народилась дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, шлюб носить формальний характер.
Відповідач подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Позивачка просила розгляд справи проводити без її участі.
Відповідач просив розгляд справи проводити без його участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 23 листопада 2002 року, сторони зареєстрували шлюб 23 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1678 (а.с.4).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19.06.2012 року, у шлюбі народилась дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до правової позиції, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».
Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідач позов визнає. Тому такий шлюб зберігати не доцільно.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.
Щодо визначення місця проживання дитини, то судом встановлено наступне.
ОСОБА_4 виповнилось повних 13 років.
Згідно положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Сторони вирішили спільно, що дитина буде проживати з матір`ю, тобто позивачкою.
В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
На підставі наведеного, ст. ст. 7, 104, 110, 112, 115, Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 247, 263-265, 268, 273 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1678 — розірвати.
Дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .
Копію рішення після набрання ним законної сили направити до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.03.2026 року.

Суддя Бабій О.М.