ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4661/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василь НЕПОЧАТИХ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, що вчинені на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 у справі № 620/3249/23 щодо поновлення ОСОБА_1 пенсії у розмірі 2349,06 грн., який був встановлений на момент первинного призначення пенсії в листопаді 2012 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 24.02.2023, з урахуванням норм чинного законодавства, із застосуванням норм статей 24, 25, 27, 28, 40, 42, пунктів 4-3 та 7-2 Прикінцевих положень Закону № 1058, Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», а також: постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення щорічної індексації пенсій»; Постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», з урахуванням виплачених сум.
Позов мотивовано тим, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 у справі № 620/3249/23, яке набрало законної сили 05.07.2023, позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відновити позивачу нарахування і виплату пенсії за віком з 24.02.2023. Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, за період з 24.02.2023 - 31.10.2023, нарахувало пенсію на момент такої виплати у листопаді 2023 року в сумі 2349,06 грн. на місяць, що не відповідає положенням діючого законодавства України. Зазначає, що чинне законодавство не містить норм, в яких встановлено, що пенсія поновлюється в розмірі визначеному на дату припинення її виплати. Тому вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області протиправно здійснило поновлення виплати пенсії позивача в розмірі, визначеному на дату припинення виплати пенсії, без її подальшого перерахунку за нормами чинного, на час настання такого права, пенсійного законодавства, а Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області протиправно відмовило позивачу у її подальшому перерахунку згідно норм чинного законодавства.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 з 24.02.2023.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок (індексацію) та виплату пенсії ОСОБА_1 з 24.02.2023 відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 на підставі: постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення щорічної індексації пенсій»; Постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», з урахуванням виплачених сум.
Заяву ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - задоволено.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подати звіт про виконання рішення суду у строк протягом 30 днів з дня набрання законної сили цим рішенням суду.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач перебуваєте на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з 24.02.2023 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 по справі № 620/3249/23, яке набрало законної сили 05.07.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 03.03.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відновити нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 24.02.2023 (а.с. 12-17).
14.12.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про нарахування виплату пенсії за віком з урахуванням усіх доплат та індексації (а.с. 18).
Листом від 10.01.2024 № 627-21901/С-02/8-2500/24 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 було відновлено виплату пенсії з 24.02.2023, на рівні останньої виплати пенсії у березні 2014 року, в розмірі 2349,06 грн. Також вказано, що рішення суду виконано добровільно, в межах покладених судом зобов`язань (а.с. 19).
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), право на призначення та отримання пенсійних виплат і соціальних послуг у межах солідарної системи мають громадяни України, які є застрахованими особами згідно з положеннями цього Закону, досягли визначеного ним пенсійного віку або в установленому законодавством порядку визнані особами з інвалідністю та мають необхідний страховий стаж для призначення відповідного виду пенсії. У разі смерті таких осіб право на отримання пенсійних виплат мають члени їхніх сімей, перелік яких визначено статтею 36 цього Закону, а також інші особи у випадках, прямо передбачених цим Законом.
Іноземні громадяни та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, користуються правом на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України. Таке право реалізується на умовах і в порядку, встановлених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, обов`язковість яких схвалена Верховною Радою України.
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд доходить висновку, що за загальним правилом право на призначення, перерахунок або поновлення пенсії належить громадянам України незалежно від їхнього місця проживання, а також іноземцям і особам без громадянства, які законно перебувають в Україні, за умови дотримання вимог та порядку, визначених національним законодавством або міжнародними угодами.
Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 30.01.2020 у справі № 489/5194/16-а та від 30.09.2021 у справі № 540/4060/20.
Згідно з положеннями статті 1 Закону № 1058-IV пенсія визначається як щомісячна виплата в межах солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа у разі досягнення встановленого пенсійного віку або визнання її особою з інвалідністю, а у випадках, передбачених цим Законом, - члени її сім`ї.
Стаття 5 Закону № 1058-IV передбачає, що саме цим Законом виключно регулюються питання порядку здійснення пенсійних виплат у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також порядок використання коштів Пенсійного фонду України та накопичувальної системи пенсійного страхування. Інші нормативно-правові акти можуть застосовуватися до цих правовідносин лише у випадках, прямо передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить його положенням.
Частина перша статті 7 Закону № 1058-IV закріплює принцип рівності застрахованих осіб у питаннях отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків щодо сплати страхових внесків у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком обчислюється за формулою: П = Зп Ч Кс, де П - це розмір пенсії у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої здійснюється розрахунок пенсії; Кс - коефіцієнт страхового стажу особи, обчислений згідно зі статтею 25 цього Закону.
Закон України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) встановлює правові, економічні та організаційні засади підтримання купівельної спроможності населення України в умовах інфляційного зростання цін з метою забезпечення гарантованого Конституцією України достатнього життєвого рівня.
Згідно зі статтею 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення є визначеним законами та іншими нормативно-правовими актами механізмом підвищення доходів, який дозволяє повністю або частково компенсувати зростання вартості споживчих товарів і послуг.
Стаття 2 цього Закону передбачає, що індексації підлягають грошові доходи громадян, отримані ними у гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема пенсійні виплати.
Обов`язковість проведення індексації встановлена статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III), відповідно до якої законами України визначаються державні гарантії соціальної підтримки населення, у тому числі гарантії щодо індексації доходів з метою збереження достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності громадян в умовах зростання цін.
Частина друга статті 19 Закону № 2017-III передбачає, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності.
Підстави для здійснення індексації визначені статтею 4 Закону № 1282-XII, згідно з якою вона проводиться у випадку, коли індекс споживчих цін перевищує встановлений поріг індексації, який становить 103 відсотки.
З 01.01.2014 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, який визначає основні принципи, засади функціонування та механізми діяльності системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій та надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду України.
11.10.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким, зокрема, внесено зміни до Закону № 1058-IV, доповнивши розділ XV «Прикінцеві та перехідні положення» пунктами 4-3 та 4-4.
Пункт 4-3 зазначених положень встановлює, що пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV до набрання чинності Законом № 2148-VIII, з 01.10.2017 підлягають перерахунку із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначеної як середній показник за 2014- 2016 роки, із застосуванням оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 відсотка.
Згідно з пунктом 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV у період з 01.10.2017 по 31.12.2017 при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата в Україні за 2014- 2016 роки із величиною оцінки одного року страхового стажу 1,35 відсотка.
Оскільки позивачу пенсію було призначено відповідно до Закону № 1058-IV до набрання чинності Законом № 2148-VIII, така пенсія підлягала перерахунку з 01.10.2017 відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих положень із застосуванням оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 відсотка.
Частина друга статті 42 Закону № 1058-IV передбачає, що з метою забезпечення індексації пенсій щороку з 1 березня здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій шляхом підвищення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який використовується для обчислення пенсії.
Цей показник щорічно збільшується на коефіцієнт, що дорівнює сумі 50 відсотків показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсотків показника зростання середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року проведення перерахунку, у порівнянні з трьома роками, які передували попередньому року.
За відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду розмір такого щорічного підвищення може бути збільшений, однак не може перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати за відповідний трирічний період.
Рішення про розмір і порядок такого підвищення приймається Кабінетом Міністрів України в межах бюджету Пенсійного фонду з урахуванням мінімального рівня підвищення, визначеного законом.
На виконання статті 42 Закону № 1058-IV Кабінет Міністрів України 20.02.2019 затвердив Порядок № 124, який визначає механізм перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення відповідного показника середньої заробітної плати.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» передбачено, що у 2019 році перерахунок пенсій здійснюється із застосуванням коефіцієнта 1,17 до показника середньої заробітної плати, що враховується для обчислення пенсії.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» у 2021 році перерахунок пенсій з 1 березня проводиться із застосуванням коефіцієнта 1,11 до показника середньої заробітної плати, який використовується для обчислення пенсії.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населенням у 2020 році» (далі - Постанова № 251) у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV, затвердженим Постановою №124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» передбачено проведення індексації пенсії з 01.03.2022.
За змістом пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» з 01.03.2022 перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV, затвердженим Постановою № 124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,14.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» передбачено, що з 01.03.2023 перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV, затвердженим Постановою № 124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» установлено, що з 01.03.2024 перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV, затвердженим Постановою № 124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,0796.
Проте, як вбачається з рішення про перерахунок пенсії від 15.11.2023 № 974230391401 позивачу не було проведено індексацію пенсії на підставі вказаних постанов Кабінету Міністрів України.
Водночас, визначення розміру пенсії позивачу в меншому, ніж законодавчо встановленому розмірі, свідчить про те, що така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України, не відповідає принципу належного врядування.
Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функцій та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.
Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем виплати пенсії належному розмірі свідчить про те, що його дії призвели до триваючого порушення права позивача на отримання пенсійних виплат.
Твердження відповідача про те, що будь-які зобов`язання щодо проведення перерахунків пенсійної виплати на органи Пенсійного фонду судом не покладалося, є необґрунтованими і такими, що суперечать Конституції України та Закону № 1058-IV від 09.07.2003, так як відповідач зобов`язаний проводити автоматичні перерахунки пенсії.
У постанові від 25.03.2025 у справі № 400/8389/21 Верховний Суд зазначив наступне: « зобов`язання поновити пенсію позивачу не означає виплату її в тому ж розмірі, в якому припинено цю виплату в певному періоді в минулому чи у мінімальному розмірі. Позивачу, незалежно від місця проживання в Ізраїлі, розмір пенсії, її перерахунок, осучаснення та індексація має проводитися в тому ж самому порядку як громадянам, які проживають в України. В інакшому випадку відповідачем допускатиметься дискримінація права позивача на належне пенсійне забезпечення».
Також у постанові від 04.04.2025 по справі № 400/6530/21 Верховний Суд зазначив, що відмова у проведенні індексації пенсії позивача є необґрунтованою, оскільки індексація пенсій є обов`язковою згідно з положеннями Законів № 1282-XII, № 2017-ІІІ та статті 42 Закону № 1058-IV, а посилання на статтю 28 Закону № 1058-IV як підставу для виключення пенсії з об`єктів індексації, є помилковим, адже вона визначає лише базу нарахування пенсії, але не скасовує загальний обов`язок індексації.
Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висвком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у проведенні індексації пенсії позивачу з 24.02.2023; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок (індексацію) та виплату пенсії позивачу з 24.02.2023 відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 на підставі: постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення щорічної індексації пенсій»; Постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»; постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», з урахуванням виплачених сум.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а тому не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма