ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/6990/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), в якому просить: 
1) визнати протиправною відмову НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153;
2) зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити Позивачу одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень, передбаченою пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходив військову службу за контрактом з березня 2022 року та брав безпосередню участь у бойових діях. На момент мобілізації позивач не досяг 25 років. 06 травня 2025 року позивач отримав поранення, пов`язане з захистом Батьківщини. 05 серпня 2025 року позивач подав заяву про виплату йому передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 грошову винагороду, однак у задоволенні такої було протиправно відмовлено з мотивів звільнення з військової служби. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2025, ця адміністративна справа була розподілена судді Рейті С.І.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.
29 вересня 2025 року відповідач подав через особистий електронний кабінет відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти задоволення позовних вимог заперечив. Так, вважає, що підстави для виплати спірної одноразової грошової винагороди відсутні, оскільки позивач був звільнений з військової служби 19 червня 2025 року та з 25 червня 2025 року виключений зі списків особового складу, тому не належить до категорії осіб, які проходять військову службу, що є однією з умов, визначених постановою Кабінету Міністрів України №153.
03 жовтня 2025 року представник позивача подала через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій із доводами відповідача не погоджується. Звертає увагу на ненормативний характер роз`яснень Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, на які посилається відповідач. В свою чергу вважає, що позивач дотримався всіх умов, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025, для отримання спірної грошової винагороди.
Ухвалою від 05 січня 2026 року у зв`язку зі звільненням головуючого судді ОСОБА_2 з посади у відставку цю адміністративну справу було прийнято до свого провадження суддею Ващиліним Р.О.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу за контрактом в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (далі – НОМЕР_1 прикордонний загін) з 26 червня 2022 року. 
Відповідно до відомостей військового квитка серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 у період з 02.10.2022 по 12.01.2023, з 03.07.2023 по 10.10.2023, з 25.04.2024 по 25.07.2024, з 23.10.2024 по 09.01.2025, з 15.01.2025 по 12.06.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій.
Згідно з довідкою №1715 від 06.06.2025, виданою Військовою частиною НОМЕР_4 , сержант ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму. Зокрема, таке поранення отримано 06 травня 2025 року близько 23:23 під час виконання бойового завдання внаслідок ворожого удару FPV-дроном в районі н.п. Юнаківка (Сумський район, Сумська область). Травма не є наслідком скоєння правопорушення. При отриманні травмування не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Подія не є наслідком навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю. 
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №879-ОС від 25.06.2025 старшого сержанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 19.06.2025 №863-ОС на підставі пп. «ж» п. 3 ч. 5 ст. 26 (у зв`язку з закінченням строку служби) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 24 червня 2025 року виключно зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
За результатами поданого ОСОБА_1 звернення про виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, НОМЕР_1 прикордонний загін повідомив заявника про відсутність підстав для виплати такої у зв`язку зі звільнення з військової служби.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного. 
Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону. 
Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232).
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Ч. 3 ст. 1 Закону №2232 передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №2232, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Нормами ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
Нормами ст. 1-2 Закону №2011 визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 ст. 9 Закону №2011 визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, а також надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно ч. 4 ст. 9 Закону №2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань кваліфікованим особовим складом, а також враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування, керівниками розвідувальних органів України.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова №153) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Порядок).
Метою такого експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил шляхом удосконалення механізмів залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Підпунктом 1 п. 3 Постанови №153 (в редакції на час її прийняття) було установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу, Збройні Сили, Міністерство оборони, військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил.
В подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153» від 01.04.2025 №387, якою розширено коло учасників вказаного експериментального проекту та, серед іншого, пп. 1 п. 3 Постанови №153 викладено в такій редакції: « 1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.».
Тобто, до кола учасників експериментального проекту додано, зокрема, громадян України від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Держаної прикордонної служби України.
Також абз. 2 п. 4 Постанови №153 (в редакції, на час її прийняття) було установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Вказана постанова набрала чинності 13 лютого 2025 року.
В подальшому постановами Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153» від 01.04.2025 № 387 та від 30.07.2025 № 942 внесено зміни, зокрема, у пункт 4 Постанови № 153.
Пунктом 4 Постанови №153 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2025 № 387) встановлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень.
Винагорода не виплачується військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився (абз. 5 п. 4 Постанови №153).
Суд встановив, що ОСОБА_1 з червня 2022 року по 25 червня 2025 року проходив військову службу за контрактом в НОМЕР_1 прикордонному загоні. Позивач почав проходити військову службу у віці 21 рік, брав безпосередню участь у бойових діях більше шести місяців, отримав поранення під час виконання бойового завдання. До кола осіб, передбачених абз. 5 п. 4 Постанови №153, позивач не відноситься. 
З огляду на що суд вважає, що положення Постанови №153 поширюють свою дію також і на позивача. 
Тому суд вважає, що відповідач протиправно не виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень, передбачену Постановою №153.
При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що станом на день звернення з заявою позивач не проходив військову службу у зв`язку зі звільненням. З цього приводу суд зазначає, що станом на день набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025), так і станом на час внесення до неї змін постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2025 № 387, яка набрала чинності з 08.04.2025 та якою розширено перелік військовослужбовців, на яких поширюється дія Постанови №153, включивши до цього переліку, зокрема, військовослужбовців Держприкордонслужби, позивач проходив військову службу, а тому ще до свого звільнення набув право на виплату спірної грошової винагороди.
Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_5 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000,00 гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153.

3. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000,00 гривень, передбачену пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Р.О. Ващилін