ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2026 р. 	Справа № 520/31297/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ХАРПІС" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 (суддя Супрун Ю.О.; м. Харків) по справі № 520/31297/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ХАРПІС" 
до Головного управління ДПС у Харківській області , Державної податкової служби України    
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ХАРПІС" (надалі також - позивач, ТОВ "ВП"ХАРПІС") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, Державної податкової служби України, в якому просило суд:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області від повідомлення-рішення від 28.05.2025 року № 00256040708, про нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю “ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО “ХАРПІС” штрафних санкцій за порушення строку розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 203014,90 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку та доказів поважності таких причин.
Позивач 08.12.2025 на виконання ухвали суду від 02.12.2025 надав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначив, що директор підприємства з 14 серпня 2025 року по 15 вересня 2025 року був відсутній за місцем знаходження Товариства в місті Харкові.
Ухвалою від 08 грудня 2025 року Харківський окружний адміністративний суд позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ХАРПІС" - повернув позивачеві.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений п. 56.19 ст. 56 Податкового кодексу України місячний строк звернення до суду з цим позовом без поважних причин.
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 по справі № 520/31297/25 про повернення та направити справу для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом. Вказує, що з моменту отримання відповіді на скаргу від ДПС України і до закінчення строку для подання позову до суду директор ТОВ «ВП ХАРПІС» О.О. Чеботарьов не мав можливості з поважних причин особисто підписати позовну заяву та інші документи для подання позову. На підприємстві відсутні посадові особи, які б були наділені такими правами, здійснювати такі повноваження, в тому числі укласти договір на надання правничої допомоги та видати довіреність на представництво адвокату. Зазначає, що з 14 серпня 2025 року Директор знаходився в м. Львові для перетину кордону для поїздки до Німеччини. З 15 по 28 серпня 2025 року був відсутній взагалі на території Україні і знаходився у відрядженні в Німеччині з виробничих питань. Після прибуття з Німеччини директор направився до міста Києва, де за запитом керівництва АТ «АНТОНОВ» з 28 серпня по 06 вересня знаходився на випробуваннях комплектуючих з подальшим укладенням актів приймання-передачі або дефектних актів для подальшої доробки. 6 вересня за вимогою представників Міністерства оброни України терміново з Києва виїхав до Львова, де знаходився до 16 вересня, де з 09 вересня по 15 вересня 2025 року приймав участь у технічній нараді з представниками Міністерства оброни України і знаходився у м. Львові на ТОВ «ЛДАРЗ». З м. Львова відбув до міста Запоріжжя, де брав також участь у нараді щодо оборонних замовлень на одному з оборонних заводів. Після наради з представництвом Міністерства оборони України, для вирішення нагального питання щодо термінової зміни постачальників електронних компонентів з азіатського регіону, директор Товариства був вимушений терміново відбути у відрядження здійснити поїздку до Південної Кореї для вирішення питання щодо укладання контракту на постачання електронних компонентів.
Вказує, що директор Товариства прибув з закордонного відрядження до України після 21 жовтня 2025 року і одразу ж здійснив заходи для отримання відповіді/документів від представництва Міноборони, які необхідні були для надання як доказу для обґрунтування своїх позовних вимог. Відповідь була отримана директором особисто 30.10.2025. Після отримання листа від представництва Міноборони було підготовлено та подано позов до адміністративного суду.
ГУ ДПС в Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав. 
Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
При цьому, реалізація особою права на звернення до суду із позовом чи заявою (клопотанням) повинна здійснюватись з дотримання встановленого законодавством процесуального порядку, зокрема, з дотриманням вимог КАС України.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частинами другою та третьою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У сфері оподаткування права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті (пункт 56.19 статті 56 ПК України).
26 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 500/2486/19, у якій зазначив, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження – з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України.
Виходячи з наведених вище мотивів, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок: «Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин – оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження – абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті».
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24 у пункті 17 виснувала, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень/дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку – строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).
Таким чином, за сформованою судовою практикою, яка є обов`язковою для врахування, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення із використанням процедури досудового вирішення спору становить один місяць і обчислюється з дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Відповідно до підпункту 56.17.3 пункту 56.17 статті 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Отже, для правильного обчислення строку звернення до суду необхідно коректно визначити дату, з якої потрібно розпочинати відлік зазначеного строку. Положення пункту 56.19 статті 56 ПК України у взаємозв`язку з підпунктом 56.17.3 пункту 56.17 цієї статті пов`язують початок строку оскарження податкового повідомлення-рішення, у випадку застосування процедури адміністративного оскарження, з днем отримання платником податків рішення за результатами розгляду скарги.
Відповідно, за такого правового регулювання позивач має право на оскарження податкового повідомлення-рішення у місячний строк, який розпочинається на наступний день після отримання рішення за результатами процедури адміністративного оскарження.
У справі, що розглядається, суд встановив, що до подання позовної заяви до суду позивач оскаржив 16.06.2025 до Державної податкової служби України податкове повідомлення-рішення від 28.05.2025 року №00256040708, тобто позивачем застосовано процедуру досудового адміністративного оскарження рішення контролюючого органу. 
Отже, при зверненні до суду з цим позовом підлягає застосуванню норма пункту 56.19 статті 56 ПК України, яка є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України.
Процедура адміністративного оскарження була закінчена ухваленням рішення Державної податкової служби України від 05.08.2025 №22614/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ХАРПІС", яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 28.05.2025 року №00256040708, а скарги позивача - без задоволення. 
Таким чином, отримавши рішення за результатами розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення 15 серпня 2025 року, позивач право на звернення до суду мав реалізувати протягом місяця.
Звернення до суду зі спливом цього строку, а саме 28 листопада 2025 року, як правильно указав суд першої інстанції, свідчить про пропуск позивачем строку звернення до суду.
Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, частинами першою-другою якої встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Разом з цим, системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування ч.1 ст.121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Однак, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Зазначені висновки щодо питання поновлення пропущеного процесуального строку сформовано Верховним Судом у постанові від 31.05.2023 року у справі №160/9356/22.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивач послався на те, що з моменту отримання відповіді на скаргу від ДПС України і до закінчення строку для подання позову до суду директор ТОВ «ВП ХАРПІС» не мав можливості з поважних причин особисто підписати позовну заяву та інші документи для подання позову. 
Так, судом встановлено, що на підставі наказу №23/к/в від 13.08.2025 "Про направлення у відрядження ОСОБА_1 ", директор підприємства у період з 14 серпня по 25 серпня 2025 року перебував у відрядженні у Німеччині.
На підставі наказу №25/к/вд від 28.08.2025 "Про направлення у відрядження ОСОБА_1 ", директор підприємства у період з 27 серпня по 05 вересня 2025 року перебував у відрядженні у м. Києві.
На підставі наказу №26/к/вд від 08.09.2025 "Про направлення у відрядження ОСОБА_1 ", директор підприємства у період з 09 вересня по 14 вересня 2025 року перебував у відрядженні у м. Львові.
На підставі наказу №27/к/вд від 15.09.2025 "Про направлення у відрядження ОСОБА_1 ", директор підприємства у період з 16 вересня по 21 вересня 2025 року перебував у відрядженні у м. Києві.
На підставі наказу №28/к/вд від 23.09.2025 "Про направлення у відрядження ОСОБА_1 ", директор підприємства у період з 24 вересня по 29 вересня 2025 року перебував у відрядженні у м. Запоріжжі.
На підставі наказу №29/к/вд від 01.10.2025 "Про направлення у відрядження ОСОБА_1 ", директор підприємства у період з 01 жовтня по 05 жовтня 2025 року перебував у відрядженні у м. Івано-Франківськ.
На підставі наказу №27/к/в від 22.09.2025 "Про направлення у відрядження ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ", директор підприємства, технічний директор та головний інженер у період з 08 по 25 жовтня 2025 року перебували у відрядженні у ОСОБА_4 .
Водночас, судом враховано, що у зазначених наказах про відрядження директор не визначив особу, яка б виконувала його обов`язки на підприємстві на час його відсутності, зважаючи на те, що робота підприємства тривала.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску не є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони, які перешкоджали позивачу звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк. 
Долучені до заяви докази перебування директора підприємства у відрядженнях, не свідчать про об`єктивну неможливість позивача забезпечити своєчасне звернення до суду з відповідним позовом, адже керівництво позивача не було позбавлене можливості уповноважити відповідного представника на підготовку позовної заяви чи укласти з адвокатом договір на надання правничої допомоги одразу після отримання оскаржуваних рішень.
Колегія суддів звертає увагу, що неналежна організація процесу із оскарження податкового повідомлення-рішення з боку відповідальних осіб позивача, виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання позовної заяви є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Позивач не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання позовної заяви.
Процесуальна поведінка позивача не демонструє повноти використання своїх процесуальних прав, достатньої зацікавленості щодо належного захисту своїх прав у судовому порядку. Пропуск строку звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач пропустив встановлений ПК України строк звернення до суду з цим позовом та не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до адміністративного суду протягом встановленого кодексом строку, які б можна було врахувати для поновлення строку звернення до суду.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 123 згаданого Кодексу якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Оскільки позивач у заяві про усунення недоліків поданої позовної заяви не навів будь-яких обставин і не надав відповідних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість своєчасного звернення до суду з позовом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно п. 1 ч. 1ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ХАРПІС" - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 по справі № 520/31297/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко