Справа № 560/12790/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

30 березня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №134177 від 30.04.2025, якою постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, без з`ясування фактичних обставин справи, оскільки притягнуто до відповідальності позивача, який не є суб`єктом правопорушення, а тому підлягає скасуванню.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач подав відзив, у якому позов не визнає та заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що відділом державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області правомірно було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №134177 від 30.04.2025.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке.
Співробітниками відділу державного нагляду (контролю) в Хмельницькій області 11.04.2025 проведена рейдова перевірка, а саме був зупинений транспортний засіб Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснював перевезення пасажирів за маршрутом м. Хмельницький – м. Дунаївці.
На момент проведення перевірки було встановлено відсутність у водія паспорта маршруту регулярних спеціальних перевезень, схеми маршруту, розкладу руху.
У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, державним інспектором було складено акт №111463 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.04.2025.
Зокрема, в акті зафіксовано, що транспортний засіб належить ОСОБА_1 (згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу).
Водій зі змістом вказаного акту ознайомлений. Від пояснень та отримання копії акту відмовився.
На підставі висновків акту перевірки працівниками відповідача винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №134177 від 30.04.2025, за порушення вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність, за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та стягнуто з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.
Позивач, вважаючи вказану постанову протиправною, звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).
Спірні правовідносини виникли щодо накладення спірною постановою адміністративно-господарського штрафу за порушення перевізником вимог статей 34, 48 Закону № 2344-III.
Статтею 1 Закону № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Частиною першою статті 34 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Абзацом 2 частини 2 статті 49 Закону № 2344-ІІІ визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та надавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень. Відповідно до положень Закону документами для регулярних пасажирських перевезень є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;
Статтею 39 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Відтак, положеннями закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.
Фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності відповідно до статті 60 Закону №2344-ІІІ стало встановлення посадовими особами територіального органу Укртрансбезпеки факту надання водієм ( ОСОБА_2 ) послуг з перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: паспорт маршруту, схема маршруту, розклад руху.
Законом №2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Отже, суб`єктами відповідальності за статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є автомобільні перевізники суб`єкти господарювання.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Висновок відповідача про те, що перевізником виступає позивач ґрунтується лише на тому, що автомобіль, яким здійснювалось перевезення зареєстровано за позивачем.
При цьому, відповідачем належними та допустимими доказами не було доведено факту вчинення позивачем даного порушення і, що саме він виступав автомобільним перевізником, виходячи з наступного.
Актом перевірки зафіксовано загальні відомості про автомобіль (марка, номерний знак). Поряд з цим, в ньому зафіксовано, що ОСОБА_2 експлуатував автомобіль для здійснення регулярних спеціальних перевезень пасажирів за маршрутом м. Хмельницький - м. Дунаївці.
Необхідно зазначити, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Чинним законодавством не визначено такий акт як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Даний документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, однак наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.
Також, слід зазначити, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону №2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 06.07.2023 у справі №560/514/22.
Між тим, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.
Відповідний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.08.2023 у справі №600/1407/22-а.
Необхідно зауважити, що норми статті 16 Закону України «Про дорожній рух» надають право власнику автомобіля, або водію довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування.
При цьому, факт передачі такого автомобіля в користування може бути підтверджено наявністю відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та не вимагає від особи оформляти будь-які додаткові документи. При цьому доказів, що водій перебуває у трудових відносинах із позивачем, відповідач не надав.
Вважаємо, що сама по собі належність позивачу на праві власності автомобіля марки MERCEDES-BENZ, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 Закону України №2344-ІІІ, оскільки відповідач не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки саме ОСОБА_1 на зазначеному транспортному засобі надавав послуги з перевезення пасажирів на замовлення та що він є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ.
Натомість, в обсязі встановлених обставин у цій справі відповідач зосередив свою увагу лише на реєстраційних документах на транспортний засіб позивача та відомостях Акта від 07.08.2025 року щодо відсутності передбачених законодавством документів, внаслідок чого застосував адміністративно-господарський штраф щодо особи, причетність якої до перевезення пасажирів не підтверджена належними доказами.
Суд також звертає увагу відповідача, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 17.07.2025 позивач перебуває на військовій службі у цій військовій частині з 04.04.2025, що також підтверджує, що позивач не є автомобільним перевізником в розумінні вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III.
Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв поза межами повноважень, наданих йому законодавством та не довів правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті №134177 від 30.04.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) 	
Відповідач:	Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Соборна, 75, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29013 , ідентифікаційний номер - 39816845) 	

Головуючий суддя 		Я.В. Драновський