ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/779/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/599/25 Категорія: 305010000 	Ушакова К. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Новіков О. М., 	
судді	Василенко Л. І., Карпенко О. В.,	

секретар Костенко А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання,

в с т а н о в и в :

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 листопада 2023 року по вул. Смілянська 78 в м. Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT» номерні знаки НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , транспортною засобу «CITROEN С5» номерні знаки НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , транспортного засобу «AUDI A4» номерні знаки НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «SSANG YONG KORANDO» номерні знаки НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2024 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 04 березня 2024 року у справі № 712/13737/23 винним в спричиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2 . 
Відповідальність водія «VOLKSWAGEN PASSAT» ОСОБА_2 на момент ДТП застрахованою не була. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 також не була застрахована в жодній страховій компанії, так як він є учасником бойових дій, а відповідно звільнений від такого страхування.
З метою отримання регламентної виплати в порядку ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до МТСБУ із документами, що визначені ст. ст. 33, 25 цього ж Закону.
В результаті відмови у виплаті, позивач звернувся до суду із позовом до МТСБУ про виплату страхового відшкодування. 
Рішенням Соснівського районного суду від 18 червня 2024 року позов задоволено та стягнуто з МТСБ на користь ОСОБА_1 160 000,00 грн. регламентної виплати, що є рівним страховому ліміту встановленого на час настання ДТП. 
Враховуючи норми чинного законодавства, в межах відповідальності відповідача, як винуватця ДТП, перебуває різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, що складає 409 773,45 грн., з розрахунку: 569 773,45 грн. - 160 000,00 грн.. 
Відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку відшкодовувати понесені збитки позивачем відмовляється, тому ОСОБА_1 змушений був звернутися до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Враховуючи на відсутність виконання боржником своїх грошових зобов`язань, позивач просив суд стягнути за період з 10 лютого 2024 року по 27 січня 2025 року три відсотки річних, пеню та інфляційне збільшення боргу в загальному розмірі 112 523,70 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2026 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, яке не виконувалося ОСОБА_2 у період з 10 лютого 2024 року по 27 січня 2015 року не ухвалювалося. Суд врахував, що оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення ОСОБА_2 не настало, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 10 лютого 2024 року по 27 січня 2025 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2026 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, під час ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, не врахував, що, у відповідності до положень ст. 16 ЦПК України, сторони повинні вживати заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю сторін між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно з законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. Скаржник вважає, що оскільки нарахування пені, трьох відсотків та інфляційних втрат здійснено позивачем на розмір майнової шкоди, що спричинена пошкодженням належного йому автомобіля в ДТП, тому такі вимоги підлягають до задоволення. Суд вищевикладеного не врахував та помилково відмовив в задоволенні таких вимог, тому таке рішення не відповідає вимогам матеріального права та не може залишатися в силі. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи судом встановлено, що 01 листопада 2023 року о 17 год. 30 хв. по вул. Смілянська, 78 в м. Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT» номерні знаки НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу марки «CITROEN» модель «C5» номерні знаки НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , транспортного засобу марки «AUDI» модель «A4» номерні знаки НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу марки «SSANG YONG» модель «KORANDO» номерні знаки НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2024 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 04 березня 2024 року, у справі № 712/13737/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Відповідальність водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT» номерні знаки НОМЕР_1 ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.
Згідно з висновком експерта № 214 від 03 січня 2024 року за результатами проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «CITROEN» модель «С5» номерні знаки НОМЕР_3 , пошкодженого під час дорожнього-транспортної пригоди 01 листопада 2023 року, складеного судовим експертом автотоварознавцем Березовським А.А. становить: без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників 569 773,45 грн.; з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників - 435 753,54 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2024 року у справі № 712/3563/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн.
Моторним (транспортним) страховим бюро України на виконання рішення у справі № 712/3563/24 виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2025 року у справі № 712/3565/24, яке набрало законної сили 15 квітня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Моторно (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 409 773,45 грн., витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 5 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., а всього 419 773,45 грн.
Такими є встановлені фактичні обставини справи, які мають наступне правове регулювання.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2024 року, залишеної без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 04 березня 2024 року у справі № 712/13737/23, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 01 листопада 2023 року о 17 год. 30 хв. по вул. Смілянська, 78 в м. Черкаси, є встановленою та доведеною.
Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засобі – це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Частиною 1 ст. 13 цього ж закону визначено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ в порядку, визначеному цим же законом.
З матеріалів справи вбачається і дану обставини сторони не заперечують, що МТСБУ на виконання рішення суду у справі № 712/3563/24 сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн.
Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2025 року (набрало законної сили 15 квітня 2025 року) у справі № 3565/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 409 775 грн. 45 коп.
Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання, ОСОБА_1 визначив період невиконання ОСОБА_2 зобов`язання по відшкодуванню шкоди з 10 лютого 2024 року по 27 січня 2025 року. При цьому вказав, що 10 лютого 2024 року набрала законної сили постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (оскільки апеляційне оскарження даної постанови здійснювалося виключно в межах притягнення за ч. 1 ст. 130 КупАП), отже саме з цієї дати відповідачу було беззаперечно відомо про факт нанесення позивачу матеріальних збитків, тому в порядку ст. 16 ЦПК України він був зобов`язаний відновити порушене право позивача, не чекаючи ні вимоги, ні позову. Однак ОСОБА_2 уникає від відповідальності. 
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц та постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 касаційним судом наголошено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 вказано, що: «правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання».
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. Вказані правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18, від 22 грудня 2022 року у справі № 902/1301/21, від 06 грудня 2023 року у справі № 522/12406/22 від 29 січня 2025 року у справі № 201/1763/22.
При вирішенні питання про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо сторони не досягли домовленості – рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди.
Суд першої інстанції встановив, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача майнової вимоги, яке не виконувалося ОСОБА_2 у період з з 10 лютого 2024 року по 27 січня 2025 року не ухвалювалося.
За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення виконання зобов`язання ОСОБА_2 не настало, тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованим і такий висновок повністю відповідає вимогам матеріального та процесуального права і ґрунтується на встановлених обставинах справи. 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у відповідності до вимог ст. 16 ЦПК України повинен сплатити пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати невідкладно після того, як йому стало відомо про порушення прав позивача не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду з вищеприведених мотивів постанови апеляційного суду.
Доводи скаржника, приведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повний текст постанови складено 20 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач   

Судді