Справа № 199/15268/25
(2/199/1536/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

23 березня 2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: 
головуючого - судді Богун О.О., 
при секретареві Дубовик А.П.,
за участю учасників справи:
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Григоренко А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, третя особа – Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання права користування на житлове приміщення, встановлення факту проживання без реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради про визнання права користування квартирою, посилаючись на те, що з моменту свого народження до 17.03.2015 року мешкала без реєстрації зі своє матір`ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . З 17.03.2015 року позивач ОСОБА_2 була зареєстрована у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію. Позивач вселилася у гуртожиток як член родини (донька) ОСОБА_4 . До свого повноліття позивач мешкала разом з матір`ю у кімнаті АДРЕСА_3 . Після повноліття на підставі ордеру №013 від 16.09.2020 року ОСОБА_2 вселилася у кімнату № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 . 24.06.2025 року позивач отримала ордер серія УП №112 на спірну кімнату АДРЕСА_4 у зв`язку з упорядкуванням проживання у гуртожитку комунальної власності через необхідність виправити помилку в ордері №013 від 16.09.2020 року. 02 липня 2025 року між нею та балансоутримувачем був підписаний договір найму на кімнату АДРЕСА_4 . Позивач у 2025 році звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою стосовно приватизації вказаної житлової площі, а саме житлового приміщеня 59 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . У відповідь на заяву позивача Департамент житлового господарства повідомив, що у поданому позивачем пакеті документів відсутні відомості про реєстрацію та документи, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду ОСОБА_2 з 11.12.1999 по 17.03.2015 року. Документом що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка, видана органом приватизації за попереднім місцем проживання, щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. На звернення позивача від 08.09.2023 року, щодо надання інформації про первинну реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресами: АДРЕСА_2 , для приватизації житла. Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради повідомив, що у розпорядженні Департаменту наявні відомості про реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зареєстрована з 17.03.2015 по 13.10.2020 року. Також в розпорядженні Департаменту наявні відомості про реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_5 , яка зареєстрована з 13.10.2020 по теперішній час. Також повідомлено що 23.01.2018 року прийнято рішення виконавчого комітету міської ради №27 яким затверджено порядок видачі довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Отримати відповідний документ щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду в період з 11.12.1999 по 17.03.2015 року позивач не має можливості, адже в цей період вона проживала без реєстрації разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується домовою книгою. 

Ухвалою від 14 листопада 2025 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 18 лютого 2026 року підготовче провадження закрито та вирішено перейти до розгляду справи по суті.
23 березня 2026 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік юридичних фактів, які встановлює суд, утім, згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно ст. 17 ЦК УРСР (в редакції чинній станом на 10.07.2001) місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Під час розгляду справи судом встановлено що місцем проживання ОСОБА_2 без реєстрації в період з 11.12.1999 року по 17.03.2015 року є АДРЕСА_1 , що підтверджується записами внесеними до домової книги за адресою АДРЕСА_1 . 
У зв`язку з чим, суд знаходить факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 11.12.1999 року по 17.03.2015 року.
Що стосується позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_5 , суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1).
Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Згідно ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.
Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.
Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 130 ЖК України).
Згідно з ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання без реєстрації.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає можливим віднести судові витрати на рахунок позивача. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, третя особа – Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання права користування на житлове приміщення, встановлення факту проживання без реєстрації – задовольнити частково.
Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно та безперервно у період з 11.12.1999 року по 17.03.2015 року проживала без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Богун

23.03.2026