ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.01.2026	Справа № 910/13115/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Літовки М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні 
справу № 910/13115/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален"
до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання недійсною додаткової угоди в частині
та за зустрічним 
позовом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален"
про визнання перерахунку таким, що відповідає вимогам договору, та стягнення 286 126,08 грн

За участю представників:
від позивача за первісним позовом Алєксєєнко О.С.
від відповідача за первісним позовом Плющ Я.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Слален" (далі - позивач за первісним позовом, Товариство) з позовом до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) [далі - відповідач за первісним позовом, Управління] про визнання недійсною додаткової угоди № 469/19-5 від 01.10.2025 до Договору № 469/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу від 16.07.2019 (далі - Договір ).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 відкрито провадження у справі № 910/13115/25 за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.
Копія вказаної ухвали суду доставлена до електронних кабінетів учасників справи 23.10.2025 о 16:50 год. та відповідно до приписів статті 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вважається врученою останнім 23.10.2025.
06.11.2025 від Управління надійшли до суду:
- відзив на позов, в якому відхилено позовні вимоги;
- зустрічна позовна заява, в якій заявлені вимоги про визнання перерахунку таким, що відповідає вимогам договору, та стягнення 286 126,08 грн;
- клопотання про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 11.11.2025 постановлено здійснювати розгляд справи за первісним та зустрічним позовами в порядку загального позовного провадження, вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом, підготовче засідання призначити на 11.12.2025.
18.11.2025 від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, що містить заяву, в якій позивач фактично змінив позовні вимоги. Заява містить ознаки пред`явлення нового позову та одночасно елементи клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.
21.11.2025 від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову та підстав позову.
26.11.2025 від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.
05.12.2025 від відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву.
11.12.2025 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 22.12.2025.
17.12.2025 від позивача за первісним позовом надійшла заява про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову), в якій останній просить визнати недійсними підпункт 1.1 та пункт 2 Додаткової угоди №469/19-5 від 06.10.2025 (далі - Додаткова угода) до Договору.
19.12.2025 від відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог.
У підготовчому засіданні 22.12.2025 суд прийняв до розгляду заяву позивача за первісним позовом про зміну предмету позову.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.01.2026.
У судовому засіданні 15.01.2026 було оголошено перерву до 22.01.2026.
У судових засіданнях суд, заслухавши вступне слово представників Товариства та Управління, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.
У судовому засіданні 22.01.2026 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.
Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується первісний та зустрічний позови, відзиви на них, тощо, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

На підставі розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.07.2018 № 1329, від 25.09.2018 № 1753 та від 25.09.2018 № 1754 «Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами» Товариству надано дозволи на розміщення рекламних засобів № 66942-18, № 68099-18, № 68107-18.
16.07.2019 Управлінням і Товариством укладено Договір, відповідно до пункту 1.1 якого на підставі відповідного наказу Робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (далі - право тимчасового користування).
16.07.2019 Товариством і Управління підписано додаток до договору № 469/19, а саме Адресний перелік (невід`ємна частина Договору), відповідно до якого за адресою: м. Київ, вул. Богданівська, 24 (Солом`янський район) на підставі дозволу № 66942-18 розміщено спеціальну рекламну конструкцію, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі); за адресою: м. Київ, проспект Лобановського Валерія, 5 (Солом`янський район), на підставі дозволу № 66944-18 розміщено спеціальну рекламну конструкцію, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі) (дозвіл припинено на підставі наказу Управління з питань реклами від 17.07.2025); за адресою: м. Київ, проспект Лобановського Валерія, 7/2 (Солом`янський район), на підставі дозволу № 67388-18 розміщено спеціальну рекламну конструкцію, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі) )(дозвіл припинено на підставі наказу Управління з питань реклами від 17.07.2025); за адресою: м. Київ, вул. Шовкуненка, 8/20 (Солом`янський район), на підставі дозволу № 68099-18 розміщено спеціальну рекламну конструкцію, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі); за адресою: м. Київ, проспект Повітряних сил, 21/2, на підставі дозволу № 68107-18 розміщено спеціальну рекламну конструкцію, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі).
Слід зазначити, що Товариство звернулося з позовом, ураховуючи зміну предмету позову, про визнання недійсними підпункту 1.1 та пункт 2 Додаткової угоди.
Так, у підпункті 1.1 Додаткової угоди вказано з 01.07.2019 внести зміни до пункту 1 Адресного переліку № 1 до договору, виклавши позиції 1, 4, 5 переліку у редакції Додаткової угоди.
У пункті 2.2 Додаткової угоди вказано, що права та обов`язки, передбачені цією Угодою, застосовуються до відносин Сторін, які виникли до їх підписання, з 01.07.2019, в порядку, передбаченому частиною третьою статті 631 ЦК України.
У свою чергу, Управління заперечило проти задоволення первісного позову та звернулося до суду з зустрічними позовними вимогами, в яких просило суд про таке:
- визнати здійснений Управлінням відповідно до пункту 2.3 Порядку № 2341, перерахунок суми плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, за період з 01.10.2025 до 30.10.2025, таким, що відповідає вимогам Договору та не порушує його умов;
- стягнути з Товариства на користь Управління основний борг - 246 392,72 грн, штраф 15% - 36 958,91 грн; пеню - 2 511,18 грн; 3% річних - 263,27 грн.
Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічних позовних вимог, з огляду на таке.
Стосовно вимоги про визнання недійсним Додаткової угоди в частині, то слід зазначити таке.
Статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Узагальнені доводи Товариства зводяться до того, що:
- Управління порушило частину першу статті 203 ЦК України;
- відповідно до пункту 8.5 Договору жодна зі Сторін не може вносити зміни та доповнення до Договору без попереднього узгодження з іншою Стороною;
- Управління порушує частину першу статті 652 ЦК України, оскільки вносить до Договору істотні зміни без згоди обох сторін.
Слід зазначити, що у місті Києві нормативно-правовим документом, який визначає основоположні засади та методологію здійснення розрахунку плати за тимчасове користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, є Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів, затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.12.2018 № 2341 (далі - Порядок № 2341).
Порядком № 2341 встановлено базову плату, що відповідає видам рекламних засобів зовнішньої реклами та використовується під час визначення розміру плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів.
Згідно з пунктом 2.3 Порядку № 2341 розмір плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення РЗ визначається за формулою, із застосуванням коригуючого коефіцієнту, що застосовується до РЗ, типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), а саме - частка довжини до ширини РЗ.
Коригуючий коефіцієнт застосовується до всіх без виключення РЗ у місті Києві типу «Спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі)» із врахуванням частки довжини до ширини РЗ у обов`язковому порядку.
Розмір плати за тимчасове користування місцем для розміщення рекламного засобу визначається за формулою:
Рп = S х Бт х Кз х Кк, де:
S - площа місця розташування РЗ (кв. м) розрахована згідно з пунктом 2.1 або пунктом 2.2 цього Порядку, при площі РЗ до одного квадратного метра плата справляється як за повний квадратний метр; (п.2.2. - площа місця розташування неназемного та недахового РЗ дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину);
Бт - базовий тариф за 1 кв. м площі місця розташування РЗ, що відповідає видам РЗ, визначених згідно з додатком 1 до Порядку;
Кз - зональний коефіцієнт, що враховує територіальну прив`язку РЗ, визначений згідно з додатком 2 до Порядку;
Кк - коригуючий коефіцієнт, що застосовується до РЗ, типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), - частка довжини до ширини РЗ.
Управління вказує, що у 2025 році ним при розрахунку плати за користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламних засобів, виявлено в програмному забезпеченні технічні неточності у формулі, яка застосовується до розрахунків відповідно до пункту 2.3 Порядку № 2341, а саме під час розрахунку не застосовувався коригуючий коефіцієнт (Кк), який застосовується до РЗ, типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), - частка довжини до ширини РЗ. 
У зв`язку з виявленою технічною (програмною) помилкою у формулі розрахунку плати за користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, Управлінням вжито необхідних заходів, спрямованих на приведення формули у відповідність до вимог пункту 2.3 Порядку № 2341, що стало підставою для здійснення перерахунку розміру плати за період з 01.10.2025 до 31.10.2025.
За результатами внесених змін до формули розрахунку плати та правильного застосування розрахунку площі рекламного засобу, як це передбачено Порядком № 2341, виходячи з габаритних розмірів кожної конструкції, яка вказана у конструктивних рішеннях, що були надані Товариством разом з заявами про надання дозволів та які є невід`ємними частинами кожного дозволу, сума плати змінилася.
01.09.2025 Управлінням за вих. № 076-2452 направлено на адресу Товариства Додаткову угоду з листом, в якому надано пояснення щодо проведеної оптимізації (упорядкування) та приведення у відповідність до норм Порядку № 2341 розрахунків за користування місцями для розміщення рекламного засобу типу «Спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі)», які перебувають комунальній власності територіальної громади міста Києва.
16.09.2025 за вхід. № 076/3812 на адресу Управління надійшов лист від Товариства, в якому зазначено про відмову у підписанні Додаткової угоди.
Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Як встановлено вище, здійснення розрахунку плати за тимчасове користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, відбувається на підставі Порядку № 2341, про що також зазначено у пункті 6.1 Договору.
Суд погоджується з доводами Управління, що застосування коригуючого коефіцієнту не є зміною істотних умов Договору, а є точним розрахунком, здійсненим відповідно до вимог Порядку № 2341, та підлягає обов`язковому врахуванню при проведенні розрахунків плати в силу положень нормативно-правових актів, що діють у сфері розміщення зовнішньої реклами у місті Києві.
З огляду на викладене вище, оскільки позивачем за первісним позовом не підтверджено та не доведено наявність підстав для визнання Додаткової угоди недійсною в частині у силу приписів статті 215 ЦК України, у задоволенні первісного позову слід відмовити повністю.
Що ж до зустрічного позову, слід зазначити таке.
Суд відмовляє у задоволенні вимоги про визнання здійсненого Управлінням відповідно до пункту 2.3 Порядку № 2341 перерахунку суми плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, за період з 01.10.2025 до 30.10.2025 таким, що відповідає вимогам Договору та не порушує його умов, з огляду на те, що значена вимога не є належним та ефективним способом захисту прав, оскільки задоволення такої вимоги не призведе до захисту порушеного права сторони.
У свою чергу, з`ясування обставин правильності/неправильності розрахунку заборгованості за Договором входить до предмета доказування під час вирішення питання наявності/відсутності підстав для стягнення такого боргу.
Стосовно зустрічних позовних вимог про стягнення з Товариства на користь Управління основного боргу - 246 392,72 грн, штрафу 15% - 36 958,91 грн, пені - 2 511,18 грн і 3% річних 263,27 грн, слід зазначити таке.
Пунктом 6.1 Договору передбачено, що ціною Договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до статті 632 ЦК України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за Рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.
Плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується Робочим органом у порядку, визначеному рішеннями Київської міської ради або її виконавчого органу.
Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення Рекламорозповсюджувачем плати є рішення Робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти відповідно до пункту 4 частини другої статті 11 ЦК України, цей Договір.
Пунктом 6.4. Договору передбачено, що плата щомісячно перераховується Рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов Договору.
У разі прострочення термінів плати, визначених Договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів, пені та індексу інфляції, відповідно до умов Договору та законодавства.
Відповідно до пункту 6.5 Договору Рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці, щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу.
Пунктом 6.6. Договору передбачено, що плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.
Відповідно до пункту 6.13 Договору розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць.
Згідно з пунктом 6.14 Договору плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується Робочим органом щомісячно та переказуються Рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця, виключно на казначейський рахунок у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/50110005 ідентифікаційний код 37993783) для зарахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва, в розмірах, зазначених у рахунках.
Факт неотримання рахунку не звільняє Рекламорозповсюджувача від здійснення плати.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Слід зазначити, що станом на дату подання позовної заяви у Товариства перед Управлінням за період з 01.10.2025 до 31.10.2025 відповідно до Довідки про стан розрахунків утворився борг у сумі 246 392,72 грн.
З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором у розмірі 246 392,72 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно стягнення 2 511,18 грн пені, 263,27 грн 3% річних та 36 958,91 грн штрафу, слід зазначити таке.
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно з пунктом 7.2 Договору Підприємство має право застосувати до Розповсюджувача такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення платежів - пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.
Відповідно до пункту 7.3 Договору Робочий орган має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 (одного) місяця, штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків простроченої суми.
Перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені та 3% річних, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні та вказані вимоги підлягають задоволенню.
Водночас, у задоволенні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 36 958,91 грн слід відмовити, з огляду на те, що на момент звернення з зустрічною позовною заявою не пройшло 30 днів прострочення, що виключає підстави для стягнення штрафу в силу приписів пункту 7.3 Договору.
Суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні ЄСПЛ «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем не подано доказів в підтвердження заперечень проти задоволення позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, у задоволенні первісного позову слід відмовити повністю, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.
За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на Товариство.
Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволення первісного позову відмовити повністю.
2. Зустрічний позов задовольнити частково.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Слален» (03049, місто Київ, вул. Богданівська, буд. 10, код 19038293) на користь Управління з питань реклами Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, місто Київ, вул. Хрещатик, 36, код 41348526) 246 392 (двісті сорок шість тисяч триста дев`яносто дві) грн 72 коп. заборгованості, 2 511 (дві тисячі п`ятсот одинадцять) грн 18 коп. пені, 263 (двісті шістдесят три) грн 27 коп. 3% річних, 2 636 (дві тисячі шістсот тридцять шість) грн 87 коп. судового збору.
3. В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10.03.2026.

Суддя О.Г. Удалова